Справа № 367/886/26
Провадження №2-о/367/159/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

16 лютого 2026 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Третяк Я.М.,
за участю секретаря судового засідання Люліної О.С.,
заявника ОСОБА_1 ,
представника заявника ОСОБА_2 ,
заінтересованої особи ОСОБА_3 ,
представника заінтересованої особи ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені Київської області справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

19 січня 2026 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису щодо заінтересованої особи ОСОБА_3 .
В обґрунтування заяви посилалася на те, що вона перебуває в шлюбі з ОСОБА_3 з 21.06.2003. Від шлюбу подружжя має двох дітей: повнолітнього сина та неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які на даний час навчаються в Республіці Польща. Заявниця зазначає, що останні роки подружжя супроводжувалися систематичною агресивною поведінкою з боку її чоловіка ОСОБА_5 , у зв`язку з чим наразі триває процес розірвання шлюбу та спір щодо майна. Так, заявниця зазначає, що 31.12.2025 у зв`язку з погрозами з боку чоловіка вона звернулася з відповідною заявою до поліції. 06.01.2026 ОСОБА_3 незаконно проник на територію домоволодіння, що належить заявниці на праві особистої приватної власності, намагався зламати двері, стукав у вікна. Під час прибуття поліції він штовхнув заявницю та працівника поліції, забіг до будинку, здійснював психологічний тиск, а також вкусив їх неповнолітнього сина за шию. Після повторного виклику поліції було винесено терміновий заборонний припис на добу, а заявницею зафіксовано тілесні ушкодження. 07.01.2026 одразу після закінчення строку дії термінового заборонного припису ОСОБА_3 знову прибув до будинку, вимагав допустити його всередину, висловлював погрози та вчиняв агресивні дії. 11.01.2026 ОСОБА_3 повторно прибув до будинку заявниці, переліз через паркан, фотографував замки. 15.01.2026 ОСОБА_3 разом з двома особами незаконно проник на територію домоволодіння заявниці, зламав двері та замки, відібрав у заявниці телефон і відеокамеру, душив заявницю, силоміць виштовхав її з будинку, внаслідок чого заявниця отримала тілесні ушкодження та була доставлена до лікарні, де їй було встановлено діагноз: черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Події проникнення на територію домоволодіння заявниці ОСОБА_3 фіксував на відео та деякі з них через месенджер надсилав батькам заявниці, їхнім синам та знайомим. Заявниця зазначає, що насильство з боку ОСОБА_3 носить систематичний та ескалаційний характер, у зв`язку з чим вона відчуває загрозу своєму життю і здоров`ю.
Заявниця просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 і встановити такі заходи тимчасового обмеження прав та на 6 місяців заборонити ОСОБА_3 : -наближатися до неї на відстань менш як на 100 метрів; - перебувати та проживати в житловому будинку і на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; -будь-яким способом контактувати з заявницею, у тому числі телефоном, через месенджер, електронну пошту, третіх осіб; -вчиняти будь-які дії, що можуть створювати загрозу життю, здоров`ю, безпеці заявниці.
19.01.2026 ухвалою Ірпінського міського суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами окремого позовного провадження.
У судовому засіданні заявниця підтримала заяву та просила задовольнити заявлені вимоги з підстав, викладених у заяві. Також зазначила, що її чоловік протягом подружнього життя систематично вчиняв відносно неї домашнє насильство, внаслідок чого між ними значно погіршилися відносини, а тому наразі між нею та її чоловіком триває процес розлучення. Також, заявник зазначила, що наприкінці листопада 2025 року ОСОБА_3 залишив їх постійне місце проживання, у подальшому їй стало відомо про виїзд чоловіка на відпочинок до іншої країни. Заявник стверджує, що протягом грудня 2025 року ОСОБА_3 постійно погрожував їй у телефонному режимі. Побоюючись ОСОБА_3 , заявниця змінила замки в будинку, в якому вони раніше спільно проживали, при цьому заявник зазначає, що вказаний будинок належить їй на праві особистої приватної власності. Заявниця зазначає, що 06.01.2026 до її будинку прибув ОСОБА_3 , незаконно проник на подвір`я, почав стукати по вікнам, намагався вибити вхідні двері та заподіяв їй тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона викликала поліцію та змушена була звернутися до медичного закладу за медичною допомогою. Дії ОСОБА_3 були припинені після видачі йому поліцейським термінового заборонного припису строком дії на одну добу, після закінчення дії якого 07.01.2026 він знову прибув до її будинку, на територію якого проник без її дозволу, погрожував їй, агресивно себе поводив. Заявник стверджує, що 15.01.2026 ОСОБА_6 черговий раз прибув до будинку в супроводі двох невідомих їй чоловіків, незаконно потрапив з ними на подвір`я, зламав скляні двері та замки в них, відібрав у заявниці телефон та інші особисті речі, душив її та силоміць виштовхнув її з будинку. Заявниця зазначає, що боїться за свої життя та здоров`я, оскільки ОСОБА_3 агресивно себе поводить, неодноразово застосовував до неї фізичне та психологічне насильство, яке і раніше вчиняв відносно неї, проте раніше заявниця не наважувалася звернутися з цього приводу до компетентних органів.
Представник заявника підтримала доводи заявниці, зазначила, що насильницькі дії ОСОБА_3 відносно заявниці носять систематичний характер та загрожують її життю і здоров`ю, а тому просила суд задовольнити заяву про видачу обмежувального припису.
У судовому засіданні ОСОБА_3 заяву про видачу обмежувального припису не визнав, заперечував щодо обставин, викладених у заяві. Зазначив, що 06.01.2026 намагався потрапити додому після відпочинку, але заявниця без його відома змінила замки на вхідних дверях будинку, а його особисті речі передала на зберігання до поштового відділення. ОСОБА_3 зазначив, що фактично між ним та ОСОБА_1 наявний спір щодо поділу майна, набутого за час шлюбу. Також, ОСОБА_3 зазначив, що не наносив ОСОБА_1 жодних тілесних ушкоджень, а тілесні ушкодження заявниця спричинила собі сама, коли перешкоджала йому потрапити додому. ОСОБА_3 зазначив, що будинок, куди його не пускає дружина, є його єдиним житлом, а зараз він змушений проживати в належному йому офісному приміщенні та в нього відсутня можливість тимчасово орендувати собі пристойне житло.
Представник заінтересованої особи вважав заяву про видачу обмежувального припису необґрунтованою, тому просив відмовити в її задоволенні.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про її часткове задоволення за наступних підстав.
Як встановлено судом та не заперечувалося учасниками справи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.
Сторони в судовому засіданні визнали, що наразі в судовому порядку вирішується питання щодо розірвання між ними шлюбу за позовом ОСОБА_1 .
Також, судом встановлено, що 14.10.2025 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Луб`яніченко А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1752, відповідно до якого подружжям вирішено питання щодо належності майна, набутого ними в шлюбі, зокрема визначено належність на праві особистої приватної власності житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , в якому їх родина спільно проживала. При цьому в п. 9 цього договору сторони договору погодили, що кожний з подружжя має право використовувати майно іншої сторони у відповідності до призначення майна та, серед іншого, повинен дбайливо ставитися до спільного сумісного майна та приватного майна, яке належить кожному з подружжя.
Зазначений шлюбний договір оспорюється в судовому порядку за позовом ОСОБА_3 .
Судом встановлено, що у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 19.12.2025 зареєстровано заявницю ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_5 .
Так, з матеріалів справи вбачається, що 06.01.2026 інспектором СРППП ВП № 1 ст. лейтенантом поліції Покідюк Р.В. прийнято усну заяву від ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення та іншу подію, відповідно до якої остання повідомляла, що 06.01.2026 близько 14.37 год викликала наряд поліції щодо незаконного проникнення до будинку ОСОБА_3 .
Окрім того, 06.01.2026 інспектором СРПП ВП № 2 Бучанського РУП ст.лейтенантом поліції Яценко С.С. прийнято усну заяву ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення та іншу подію, відповідно до якої остання повідомляла про те, що 06.01.2026 близько 16.00 год її чоловік ОСОБА_3 повернувся з відпочинку та почав словесно її ображати, погрожував, штовхав її за плечі руками, стискав руками її обличчя.
У зв`язку з вчиненням 06.01.2026 домашнього насильства фізичного характеру стосовно ОСОБА_3 було винесено терміновий заборонний припис від 06.01.2026, за яким ОСОБА_3 зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи строком на одну добу з 17.00 год 06.01.2026 до 17.00 год 07.01.2026.
Окрім того, 06.01.2026 за фактом вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
07.01.2026 ОСОБА_1 у зв`язку з отриманими 06.01.2026 тілесними ушкодженнями звернулася до медичного закладу, де за результатом огляду їй було встановлено діагноз: «Поверхневі травми декількох областей верхної(іх) і нижньої(іх) кінцівок, численні забої м/тк, п/ш гематоми верхніх та нижніх кінцівок», що підтверджується довідкою травматологічного пункту травматологічного відділення Ірпінської центральної міської лікарні від 07.01.2026.
Згідно висновку спеціаліста № 1(о) від 07.01.2026 за даними судово-медичного обстеження та медичної довідки травмпункту у ОСОБА_1 виявлено: множинні синці, садна та поверхневі рани спини, верхніх та нижніх кінцівок, які утворилися від дії тупого(их) предмету(ів) можливо в термін 06.01.2026, крім синців та садна (на задній поверхні лівого передпліччя у верхній та нижній третинах та передній поверхні в середній третині, по зовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині та заднє-внутрішній поверхні лівої гомілки в нижній третині), які могли утворитися в термін за 3-5 діб до освідування. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.
15.01.2026 ОСОБА_1 звернулася до ВП № 1 Бучанського РУП з усною заявою щодо вчинення відносно неї о 17.00 год цього ж дня з боку ОСОБА_3 домашнього насильства, яке згідно її письмових пояснень від 15.01.2026 виразилося в тому, що її чоловік ОСОБА_3 протиправно проник до її житла з невідомими особами, вибивав замки на вхідних дверях до будинку, розбив вікно, ображав її та погрожував спалити на багатті.
15.01.2026 ОСОБА_1 у зв`язку з отриманими 15.01.2026 тілесними ушкодженнями звернулася до медичного закладу, де за результатом огляду та консультації невролога їй було встановлено діагноз: «Поверхнева травма волосистої частини голови, забій, підшкірна гематома волосяної частини голови. Підшкірні гематоми м`яких тканин шиї. Забій м`яких тканин поперекового відділу хребта», що підтверджується довідкою травматологічного пункту травматологічного відділення Ірпінської центральної міської лікарні від 15.01.2026. за результатами огляду ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до поліклініки 16.01.2026 для амбулаторного лікування. Згідно вказаної довідки тілесні ушкодження отримані внаслідок побиття чоловіком. 
Згідно консультативного висновку невропатолога від 16.01.2026, виданого ТОВ «Медичний центр «Сантален», у ОСОБА_1 діагностовано черепно-мозкову травму, струс головного мозку 15.01.2026, забій м`яких тканин поперекового відділу хребта.
Також, встановлено, що в зв`язку з подіями, що відбулися 15.01.2026 о 19.00 год за місцем проживання ОСОБА_1 . 27.01.2026 відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
З відеозаписів, які містяться на диску, долученого до заяви, вбачається, що 15.01.2026 невідома особа у супроводі ОСОБА_3 намагається зламати стекля ні вхідні двері до будинку, в якому на цей час перебуває ОСОБА_1 . Окрім того, на вказаному відео зафіксовано, розбите скло вхідних дверей із зовнішнього боку будинку.
Під час розгляду цієї справи судом заявницею долучено копію термінового заборонного припису від 27.01.2026, за яким за фактом вчинення відносно неї фізичного насильства ОСОБА_3 зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, строк дії припису - протягом 10 діб.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон).
Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18, від 09.12.2019 у справі № 756/11732/18, від 02.11.2020 у справі № 336/3551/18-ц, від 17.02.2021 у справі № 766/13927/20-ц.
У постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №127/9600/22 вказано, що: «…обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях…».
Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (постанова Верховного Суду від 01.06.2022 у справі №161/16344/20).
Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.
Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
У справі, яка переглядається, на підтвердження своїх вимог заявниця надала суду, зокрема: терміновий заборонний припис від 06.01.2026, за яким ОСОБА_3 у зв`язку з вчиненням фізичного насильства відносно ОСОБА_1 зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи строком на одну добу з 17.00 год 06.01.2026 до 17.00 год 07.01.2026; копію протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, складеного відносно ОСОБА_3 , з якого вбачається що працівником поліції йому інкриміновано вчинення 06.01.2026 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 ; копію протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, складеного відносно ОСОБА_3 27.01.2026, з якого вбачається що працівником поліції йому інкриміновано вчинення 15.01.2026 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 ; терміновий заборонний припис від 27.01.2026, за яким ОСОБА_3 у зв`язку з вчиненням фізичного насильства відносно ОСОБА_1 зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи строком на 10 діб.
На момент розгляду цієї справи жоден з протоколів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_3 судом не розглянуто.
Натомість, внаслідок подій, що відбувалися 06.01.2026 та 15.01.2026 за місцем її проживання та за участі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 отримала різноманітні тілесні ушкодження, внаслідок чого вона неодноразово була змушена звертатися до медичних закладів за медичною допомогою.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що заявниця, звернувшись до суду, мала на меті вжити заходів попередження вірогідного продовження чи повторення вчинення насильства з боку ОСОБА_3 , запобігти настанню тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також шкоди для постраждалої особи, а тому видача такого припису направлена на забезпечення першочергової безпеки заявниці.
Суд звертає увагу на те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28.04.2020 у справі № 754/11171/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. 
Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. 
У свою чергу, згідно з приписами ст. 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. 
Однак ч. 1 ст. 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. 
Відповідно, враховуючи, що найвища соціальна цінність, закріплена у ст. 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства стосовно дружини ОСОБА_1 , яка потребує захисту, і тому є підстави для видачі обмежувального припису, заборонивши ОСОБА_3 наближатися до ОСОБА_1 та місця її проживання ближче, ніж 3 (три) метри, та контактувати з нею засобами телефонного зв`язку, через месенджери, електронну пошту на строк 2 (два) місяці, тобто до 16.04.2026.
Застосування вказаних заходів тимчасового обмеження прав кривдника є необхідними та достатніми для забезпечення прав заявниці на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства стосовно заявниці, а втручання у права і свободи заінтересованої особи внаслідок застосування обмежувальних заходів не буде непропорційним, враховуючи, що ці заходи безпосередньо пов`язані із поведінкою ОСОБА_3 та є спеціальними засобом правового захисту прав потерпілої особи від домашнього насильства.
При цьому, судом ураховано, що відповідно до нотаріально посвідченого шлюбного договору, який хоча й оспорюється ОСОБА_3 у судовому порядку, проте засвідчує, що у його власності перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Доказів того, що вказана квартира віднесена до нежитлового фонду та не облаштована для проживання матеріали справи не містять.
Окрім того, суд вважає достатнім строк дії обмежувального припису 2 місяці з огляду на те, що матеріали справи не містять докази тривалого вчинення ОСОБА_3 відносно своєї дружини ОСОБА_1 дій насильницького характеру.
За вказаних обставин, заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.
Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 350-1, 350-8 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.
Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на нього обов`язки строком на 2 (два) місяці, а саме:
-заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наближатися до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та місця її проживання ближче, ніж 3 (три) метри;
-заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , контактувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засобами телефонного зв`язку, через месенджери, електронну пошту.
Строк обмежувального припису до 16 квітня 2024 року.
В іншій частині вимог - відмовити.
Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ч. 4 ст. 350-6ЦПК України).
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.
Копії рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.
Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Бучанської міської ради.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Я.М. Третяк