ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 лютого 2026 року м. Житомир справа № 240/12805/25
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому просить суд:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за періоди: з 01.09.2023 по 14.09.2023 та з 24.09.2023 по 07.10.2023;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за періоди: з 01.09.2023 по 14.09.2023 та з 24.09.2023 по 07.10.2023.
В обгрунтування вимог позивач зазначає, що в період з 01.09.2023 по 14.09.2023 та з 24.09.2023 по 07.10.2023 був позбавлений додаткової винагороди повністю. Причиною позбавлення вказаної виплати стало складення протоколу про військове адміністративне правопорушення №270 за частиною третьою статті 172-20 КУпАП. Позивач зазначає, що 08 липня 2024 року Дніпровським апеляційним судом по справі № 237/5531/23 було скасовано постанову судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та закрито провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Позивач 16.09.2024 та 25.09.2024 звертався до відповідача із заявою, а 21.03.2025 представник позивача зверталася з адвокатським запитом, у яких, зокрема, просили про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. за безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії згідно бойового розпорядження (наказу) від 24.09.2023 №271, але відповіді ні на адвокатський запит, ні на дану заяву не отримали.
Ухвалою суду від 16.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено строк на подання відзиву.
Ухвалою суду від 02.06.2025 витребувано докази у відповідача.
Від відповідача 10.06.2025 надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечив. Крім того, відповідач вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду, у зв`язку з чим просив повернути позовну заяву.
Суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду, оскільки вказане клопотання має бути подане з дотриманням ст.ст. 167, 240 КАС України.
Ухвалою суду від 07.01.2026 додатково витребувано докази у відповідача.
Ухвалою суду від 19.01.2026 застосовано до військової частини НОМЕР_1 заходи процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 3209,00 грн. та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 у повному обсязі виконати вимоги, викладені в ухвалі Житомирського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
Позивач у спірний період проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та відносно нього було складено протокол №270 про військове адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 172-20 КУпАП. На підставі цього протоколу ОСОБА_1 позбавлено додаткової винагороди з 01.09.2023 по 14.09.2023 та з 24.09.2023 по 07.10.2023.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.07.2024 по справі № 237/5531/23 скасовано постанову судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 25.04.2024 щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та закрито провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Після отримання вказаного судового рішення на адресу відповідача позивачем було направлено заяви від 16.09.2024 та 25.09.2024 та адвокатський запит його представника від 21.03.2025 із вимогою виплатити додаткову винагороду за період з 01.09.2023 по 14.09.2023 та з 24.09.2023 по 07.10.2023, проте відповіді ні на заяви, ні на адвокатський запит відповідачем надано не було та спірні кошти не виплачено.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює та загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25 березня 1992 року (далі по тексту - Закон № 2232-XII).
Згідно з пункту 1, 4 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг врегульовано Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
На підставі статті 1 Закону України від 24.03.1999 №551 «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі по тексту - Статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Згідно з статтею 2 Статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Пунктом 3 Статуту встановлено, що військова дисципліна досягається шляхом, зокрема, виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, тощо.
Відповідно до статті 4 Статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Міністерством оборони 30.04.2017 прийнято наказ №233 «Про заходи щодо попередження пияцтва у Збройних Силах України», згідно з пунктом 1 якого наказано Командувачам видів Збройних Сил України, керівникам структурних підрозділів Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, керівникам інших органів військового управління, командувачу Високомобільних десантних військ Збройних Сил України, командувачу Сил спеціальних операцій Збройних Сил України та командувачам оперативних командувань, начальнику Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України, начальнику Озброєння Збройних Сил України, начальнику Тилу Збройних Сил України, начальнику Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, начальнику Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, командирам військових частин, зокрема, приймати рішення щодо накладення дисциплінарних стягнень за неналежне виконання службових обов`язків та позбавлення премії повністю за вживання алкогольних напоїв на території військових частин як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу (роботу) в нетверезому стані, порушення громадського порядку в стані алкогольного сп`яніння.
Як встановлено із матеріалів справи, зокрема із заяви відповідача від 23.01.2026 (отримана судом 26.01.2026), позивач не був включений до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. за спірні періоди, оскільки згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 6769 від 05.10.2023 ОСОБА_1 отримав догану на підставі протоколу А2167 № 270 від 09.09.2023 за вживання алкогольних напоїв у вересні 2023 року. Внаслідок цього, за вересень 2023 року позивач був позбавлений премії та винагороди.
Тобто, підставою для прийняття цього наказу слугувало порушення позивачем службової дисципліни, що виразилось у виконанні обов`язків військової служби в нетверезому стані. 
Позивач у позовній заяві жодним чином не спростовує порушення ним Статуту та не надає жодних доказів того, що вказаний наказ є нечинним чи скасованим.
Стосовно виплат додаткової винагороди за жовтень 2023 року, то на підставі рапорту командира другого механізованого батальйону (вх. №24554 від 07.10.2023) ОСОБА_1 було подано на нарахування додаткової винагороди з розрахунку 30000 грн. на місяць. 
У жовтні 2023 року позивачу нараховано та виплачено винагороду в розмірі 4838,71 грн за 5 днів з розрахунку 30 000 грн. згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №286 від 09.10.2023.
Вказане підтверджується довідкою про доходи ОСОБА_1 від 05.06.2025 №3692, виданою військовою частиною НОМЕР_1 .
Доказів зворотнього позивачем не надано.
Щодо твердження позивача про те, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.07.2024 по справі № 237/5531/23 скасовано постанову судді Мар`їнського районного суду Донецької області від 25.04.2024 щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та закрито провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд звертає увагу на таке.
Положеннями статті 45 Статуту передбачено, що за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
В свою чергу, суд звертає увагу, що адміністративна і дисциплінарна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності, а притягнення чи не притягнення до дисциплінарної відповідальності не може бути обумовлено наявністю чи відсутністю складу іншого правопорушення чи фактом притягнення до іншого виду відповідальності.
Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 826/7187/17, від 06.03.2019 у справі 816/1534/16, від 17.07.2019 у справі №806/2555/17, від 24.09.2020 у справі №420/602/19, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №9901/375/19.
При цьому, Верховний Суд у постанові 03.02.2021 у справі №817/1071/16 зазначив, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності у ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Суд звертає увагу, що військовослужбовець повинен дотримуватись покладених на нього вимог, в тому числі етичного та морального змісту, як в робочий час, так і в час відпочинку, що передбачено вимогами Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України і Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, та уникати вчинення дій, які б могли викликати негативну суспільну думку населення відносно підрозділів Збройних Сил України та спричинити суспільний резонанс.
Як уже зазначалося судом, згідно з статтею 1 Статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Статтею 4 Статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема: поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Суд зазначає, що в постанові Дніпровського апеляційного суду від 08.07.2024 по справі № 237/5531/23 зазначено, "що при проведенні огляду у ОСОБА_1 встановлений вміст алкоголю в крові - 0,267%, однак при такому мінімальному покажчику вмісту алкоголю неможливо проявлення тих ознак сп`яніння, на яких наголошують свідки".
Суд зауважує, що єдиним доводом позивача на підтвердження протиправності дій відповідача, яка полягає у невиплаті додаткової винагороди, передбаченої постановою №168 за спірні періоди, є те, що він звільнений від адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 172-20 КУпАП постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.07.2024 по справі № 237/5531/23.
Проте суд звертає увагу на те, що обставини закриття судом провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 172-20 КУпАП через відсутність складу адміністративного правопорушення не можуть спростовувати факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку.
Разом з тим, спірним питанням у даній справі є ненарахування та невиплата позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 01.09.2023 по 14.09.2023 та з 24.09.2023 по 07.10.2023.
Суд зазначає, що механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі - Порядок №260).
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Відповідно до статті 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Статтею 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець повинен утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю).
Як вже зазначалося судом, відповідно до статті 1 Статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Абзацом 7 статті 4 Статуту встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
За змістом частини другої статті 45 Статуту за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення.
За змістом статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на час ухвалення рішення.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).
Згідно із пунктом 1-1 Постанови №168 (в редакції на час спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;
військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони;
військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.
Відповідно до пункту 1-2 Постанови №168 (в редакції на час спірних правовідносин) виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Згідно із пунктами 2-1, 3 Постанови № 168 установлено, що особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністром оборони України телеграмою від 25.03.2022 № 248/1298 доведено до відома Першому заступнику, заступникам Міністра оборони України, Державному секретарю Міністерства оборони України, Головнокомандувачу Збройних Сил України, начальнику Генерального штабу Збройних Сил України, голові Державної спеціальної служби транспорту, командувачам видів (родів військ, сил) Збройних Сил України/керівникам структурних-підрозділів апарату Міністерства оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України та Генерального штабу Збройних Сил України, командирам (начальникам) військових частин, установ, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються ті військовослужбовці, які (зокрема) перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення.
Аналогічні норми містяться і у Окремому дорученні від 23.06.2022 №912/а/29.
Згідно з пунктом 15 розділу XXXIV Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).
Враховуючи те, що позивач був позбавлений премії і винагороди за вересень 2023 року, оскільки згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 6769 від 05.10.2023 його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани на підставі протоколу А2167 № 270 від 09.09.2023 за вживання алкогольних напоїв у вересні 2023 року та доказів скасування вказаного наказу суду не надано, суд приходить до висновку, що відповідача правомірно позбавлено додаткової грошової винагороди повністю за період з за період з 01.09.2023 по 14.09.2023 та з 24.09.2023 по 30.09.2023 включно у зв`язку із вчиненням правопорушень зазначених у пункті 15 розділу XXXIV Порядку №260.
Стосовно невиплати додаткової допомоги у розмірі 100 000 грн. згідно постанови №168 за період з 01.10.2023 по 07.10.2023 то, як зазначалося вище, позивачу у жовтні 2023 року нараховано та виплачено винагороду в розмірі 4838,71 грн за 5 днів з розрахунку 30 000 грн. згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №286 від 09.10.2023.
Вказане підтверджується довідкою про доходи ОСОБА_1 від 05.06.2025 №3692, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , та позивачем не спростовано.
Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про недоведеність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за періоди: з 01.09.2023 по 14.09.2023 та з 24.09.2023 по 07.10.2023.
Згідно з статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, позивач, всупереч вимогам статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність спірних дій підтверджено належними та допустимими доказами.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Крім того, зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

16.02.26