справа № 278/5827/25

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року       м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, за участю секретаря Анастасії Юзюк, розглянув цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, 

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 в якому просив стягнути з останнього майнову шкоду в сумі 81 089,74 грн та моральну шкоду в сумі 40 000 грн.
У обґрунтування заявленого ОСОБА_1 повідомив, що 02 березня 2025 року об 12 год. 10 хв. водій транспортного засобу марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , рухаючись по автодорозі сполученням «Новогуйвинське-Озерне» в напрямку смт Озерне поблизу ст «Любова», при виконанні маневру обгону попутного автомобіля, виїхав на смугу зустрічного руху, де в подальшому здійснив зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку під керуванням водія ОСОБА_1 . 
Внаслідок вищевказаної ДТП, винуватцем якої є відповідач, автомобіль позивача був фізично знищеним, а ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження через що був госпіталізований до закладу охорони здоров`я.
У подальшому, страховиком ОСОБА_2 . Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-Гарант» (далі – ТзОВ «Альфа-Гарант») відшкодовано вартість матеріального збитку в сумі 150 000 грн, але відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку розмір завданого автомобілю «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 матеріального збитку складає 241 089,74 грн. Відтак, відповідно до законодавства України, із відповідача на користь заявника належить стягнути різницю між сумою завданого автомобілю позивача матеріального збитку і сумою виплаченого страховиком відповідача страхового відшкодування, а саме 81 089,74 грн.
З приводу завданої моральної шкоди ОСОБА_1 зазначив, що знищення належного йому автомобіля та отримання внаслідок ДТП тілесних ушкоджень викликали у заявника сильні душевні переживання та значно вплинули на його звичний ритм життя. Відтак, на переконання позивача, справедливим є стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди в загальній сумі 40 000 грн.

ІІ. ПРОЦЕДУРА СУДОВОГО РОЗГЯЛДУ ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН
Ухвалою суду від 15 грудня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про існування цього спору, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався та будь-яким іншим чином свого ставлення щодо заявлених вимог не висловив.
Ураховуючи зазначений перебіг подій, суд уважає за необхідне здійснювати розгляд цієї справи у заочному порядку відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ
30 травня 2025 року постановою Житомирського районного суду Житомирської області по справі № 278/2531/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Так, зі змісту указаної постанови слідує, що 02 березня 2025 року о 12 год. 10 хв. на а/д Новогуйвинськ – Озерне, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_3 , в порушення пункту 14.6.г. та 14.2.в. (ПДР), рухаючись зі сторони смт. Новогуйвинське, Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 при виконанні маневру обгону попутного автомобіля, виїхав на смугу зустрічного руху, де в подальшому здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Порушення ОСОБА_2 вимог пункту 14.6.г., 14.2.в. ПДР знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками. Таким чином, останній вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Зазначений судовий акт набув законної сили 10 червня 2025 року (а.с. 14).
Станом на день вчинення вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_3 відповідно до полісу страхування № 223723502 була застрахована у ТзОВ «Альфа-Гарант» (а.с. 15).
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1211, що видана Комунальним підприємством «Лікарня № 2 ім. В.П. Павлусенка» Житомирської міської ради 02 березня 2025 року ОСОБА_1 був доставлений до зазначеного закладу охорони здоров`я бригадною швидкої медичної допомоги зі струсом головного мозку, рядом забоїв та розтягненням звязкового апарату правого ступневого суглоба (а.с. 40).
14 квітня 2025 року ФОП ОСОБА_3 складений звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспорнтого засобу № 24/04-25 згідно з яким ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_3 складає 241 089,74 грн, а вартість його відновлювального ремонту становить 1 188 144,86 грн (а.с. 16 зворот – 35).
28 квітня 2025 року постановою слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області Катанахи М. кримінальне провадження № 12025060600000272 від 03 березня 2025 року за фактом вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрите у зв`язку із відсутність складу кримінального правопорушення (а.с. 75-77).
11 липня 2025 року на картковий рахунок ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування в сумі 150 000 грн (а.с. 16).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ
Відповідно до частини першої ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 3 ст. 1187 ЦК України).
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявність непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.
Із 01 січня 2025 року був введений в дію Закон України № 3720-IX «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Водночас, відповідно до ч. 6 розділу VI. Прикінцеві та перехідні положення цього закону договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. Дія положень цього закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього закону.
Відтак, до спірних правовідносин слід застосовувати приписи Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон).
Згідно з ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до ст. 5 Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоча і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.
Статтею 22 Закону врегульовано, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.
Згідно зі ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Приписами ст. 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Положення ст. 30 Закону вказують на те, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).
За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає , зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів . Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 03 серпня 2022 року в справі № 607/11755/20).

V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ
Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову із огляду на наступне.
Судом у ході розгляду цієї справи установлено, що 02 березня 2025 року за участі транспортних засобів під керування сторін цієї справи сталася ДТП внаслідок якої автомобіль ОСОБА_1 «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні ушкодження, які призвели до його фізичного знищення, а сам позивач отримав тілесні ушкодження й через це був госпіталізований до відповідного закладу охорони здоров`я. 
Разом із тим, відповідно до постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 30 травня 2025 року по справі № 278/2531/25 винуватцем вищевказаної ДТП є ОСОБА_2 .
Ураховуючи викладене, а також враховуючи відшкодування страховиком відповідача ТзОВ «Альфа-Гарант» майнової шкоди ОСОБА_1 в сумі 150 000 грн, суд в силу приписів ст. 1194 ЦК України уважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача різницю між сумою завданого автомобілю позивача збитку та сумою виплаченого страховиком відповідача страхового відшкодування, а саме 81 089,74 грн.
Щодо питання стягнення моральної шкоди, то суд уважає грунтовими вимоги ОСОБА_1 у цій частині, зважаючи на те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 заявник втратив належне йому майно та отримав тілесні ушкодження у зв`язку із чим був госпіталізований до закладу охорони здоров`я.

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ
У порядку ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені останнім та документально підтверджені судові витрати за розгляд цієї справи, що складаються із витрат по сплаті судового збору. Також із відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати, понесені останнім у зв`язку із виготовленням звіту про оцінку транспортного засобу.
Щодо судових витрат відповідачки на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
За правилами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу останнім до позову долучено: копію договору про надання юридичних послуг від 21 квітня 2025 року (а.с. 53); копію акту прийому-передачі виконаних робіт і наданих послуг від 11 липня 2025 року (а.с. 53 зворот-54); квитанції про оплату послуг адвоката (а.с. 54 зворот – 55); копію договору про надання правової допомоги № 30/09/25-ІОП/ІL від 30 вересня 2025 року (а.с. 55 зворот -56); копію акту виконаних робіт № 1 до договору про надання правової допомоги № 30/09/25-ІОП/ІL від 11 листопада 2025 року (а.с. 56 зворот); копію квитанції про оплату послуг адвоката (а.с. 57).
Відповідно до вищевказаних актів виконаних робіт ОСОБА_1 надана правнича допомога на загальну суму 39 000 грн.
Так, у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 виснувано, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. 
Отже, у цій постанові Верховний Суд висловив правову позицію з питання, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за наслідками розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи лише має бути сплачено.
У подальшому від вищевказаної правової позиції Верховний Суд не відступав (постанова від 22 січня 2021 року в справі № 925/1137/19).
Водночас, в силу правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року по справі № 761/415/24 за відсутності клопотанням іншої сторони суд не може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відтак, оскільки цей позов підлягає до повного задоволення, а також з огляду на відсутність заперечень відповідача стосовно заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути понесені останнім та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , код платника податків НОМЕР_6 ) майнову шкоду в сумі 81 089 (вісімдесят одна тисяча вісімдесят дев`ять) гривень 74 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 40 000 (сорок тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень 74 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із виготовленням звіту про оцінку транспортного засобу в сумі 6 000 (шість тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 39 000 (тридцять дев`ять тисяч) гривень.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складений 03 березня 2026 року.

Суддя          Віктор Мокрецький