Справа № 754/14686/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1056/2026
Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В., 
суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,
при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги адвоката Багінського Андрія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , та адвоката Гудзери Тараса Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Грегуль О.В., у справі № 754/14686/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Демчик Валентина Володимирівна, ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадщину та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Демчик Валентина Володимирівна, ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадщину,- 

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Демчик В.В., ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадщину. Зазначав, що він разом з відповідачкою ОСОБА_1 є дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла лише їх з відповідачкою мати - ОСОБА_5 , яка заповіла все її майно йому. 19 липня 2017 року він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5 на підставі заповіту. Проте, листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Демчик В.В. від 03 січня 2018 року йому було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 із-за подання ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем першої черги за законом, заяви про зупинення видачі спадщини та оспорювання заповіту. При цьому зазначив, що сама ОСОБА_1 не вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки не проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.
З урахуванням уточнень позовних вимог ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на 1/8 частину кв. АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21043, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Демчик В.В., ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадщину, в якому, посилаючись на те, що вона проживала разом з ОСОБА_4 на момент його смерті, а отже, вважається такою, що прийняла спадщину, просила визнати за нею право власності на 1/8 частину кв. АДРЕСА_1 ; та визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21043, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 та відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Багінський А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , та адвокат Гудзера Т.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подали апеляційні скарги.
Адвокат Багінський А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/8 частину кв. АДРЕСА_1 . Посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_1 зверталася до приватного нотаріуса Демчик В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_4 , а також, що ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів з приводу вивозу із спірної квартири речей ОСОБА_5 та викрадення документів на квартиру ОСОБА_2 , що у свою чергу перешкоджало їй оформити спадщину відповідно до чинного законодавства.
Адвокат Гудзера Т.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 , просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 ; визнати за ним право власності на 1/8 частину кв. АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21043, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Посилається на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неправильно застосував положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_4 більше ніж рік постійно проживала у Португалії, повернувшись до України лише 10 серпня 2008 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи фотокопією паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , у зв`язку з чим безпідставно вважав доведеним прийняття нею спадщини після ОСОБА_4 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не подали у встановлені строки заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_4 , через що єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, є дружина останнього ОСОБА_5 , яка заповідала все своє майно ОСОБА_2 . Відповідно, ОСОБА_2 має право на визнання в порядку спадкування права власності на 1/8 частину кв. АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21043, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник адвокат Гудзера Т.С. підтримали подану останнім апеляційну скаргу та просить її задовольнити з наведених у ній підстав. Проти задоволення апеляційної скарги адвоката Багінського А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , заперечували.
Адвокат Багінський А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , та приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив відхилити подану адвокатом Гудзерою Т.С. в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу, та просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 , з наведених у ній підстав.
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Демчик В.В., ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката Багінського А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга адвоката Гудзери Т.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 , підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження від 08.01.1969 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_6 (за паспортом ОСОБА_2 ) є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.1, а.с. 16).
Відповідно до свідоцтва про народження від 11.08.1962 року серії НОМЕР_3 ОСОБА_7 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.1, а.с. 101).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00018787126 від 03.10.2017 року та свідоцтва про розірвання шлюбу від 29.09.2017 року серії НОМЕР_4 ОСОБА_8 після реєстрації 05.06.2011 року шлюбу та після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_9 (т.1, а.с. 102, 103).
Відповідно до свідоцтва про шлюб від 08.08.2006 року серії НОМЕР_5 ОСОБА_10 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_11 (т.1, а.с. 104).
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.03.1998 року № НОМЕР_6 ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 та ОСОБА_3 у рівних долях є власниками кв. АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 5).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_7 за ОСОБА_4 08.11.2007 року було зареєстровано автомобіль ВАЗ 21043, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (т.1, а.с. 70).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.06.2008 року серії НОМЕР_8 (т.1, а.с. 6).
29.09.2017 року ОСОБА_2 , а 04.10.2017 року ОСОБА_1 звернулись до приватного нотаріуса КМНО Демчик В.В. із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 (т.1, а.с. 92, 93).
Згідно з відповіді відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.10.2017 року №102/30/6352, яка міститься в спадковій справі № 36/17 після смерті ОСОБА_4 , в квартирі АДРЕСА_1 , станом на 13.06.2008 року зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 11.08.1970 року по 26.06.2008 року, знятий з реєстраційного обліку у зв`язку із смертю; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 11.08.1970 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 , знята з реєстраційного обліку у зв`язку із смертю; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 22.01.1998 року по теперішній час; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 22.01.1998 року по теперішній час (т.1, а.с. 99).
У матеріалах спадкової справи № 36/17 після смерті ОСОБА_4 наявний експертний висновок № 056/1297-m від 30.10.2017 та за яким прізвища ОСОБА_13 / ОСОБА_14 , ОСОБА_15 / ОСОБА_16 попри розбіжності в документах є ідентичними. Також, у матеріалах спадкової справи № 36/17 наявна інформаційна довідка КПКМР «КМБТІ» від 10.10.2017 КВ-2017 № 35384, відповідно до якої 1/4 частина кв. АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_12 (т.1, а.с. 111, 113).
Постановою приватного нотаріуса КМНО Демчик В.В. від 29.09.2017 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після смерті його батька ОСОБА_4 з тих підстав, що ОСОБА_2 пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини і є таким, що не прийняв спадщину (т.1, а.с. 117).
Також, як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_9 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.06.2017 року серії НОМЕР_9 (т.1, а.с. 7).
19.07.2017 року ОСОБА_2 , а 21.12.2017 року ОСОБА_1 звернулись до приватного нотаріуса КМНО Демчик В.В. із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (т.1, а.с. 141, 142).
У матеріалах спадкової справи № 23/17 після смерті ОСОБА_5 наявний нотаріально посвідчений заповіт від 21.07.2015, зареєстрований в реєстрі за № 1-1029, за яким ОСОБА_5 все своє майно і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_2 (т.1, а.с. 157).
Також у матеріалах спадкової справи №23/17 наявна інформаційна довідка КПКМР «КМБТІ» від 10.10.2017 КВ-2017 № 35385, відповідно до якої 1/4 частина кв. АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 165).
Постановою Верховного Суду від 13.11.2024 року залишено без змін рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.05.2023 року, додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.05.2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13.01.2024 року у справі № 754/16919/17, якими відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним (заповіт ОСОБА_5 від 21.07.2015 року) та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 79 960,00 грн. витрати на правничу допомогу.
Листом приватного нотаріуса КМНО Демчик В.В. від 03.01.2018 № 1/02-14 ОСОБА_2 повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 із-за подання ОСОБА_1 (спадкоємцем першої черги за законом) заяви про зупинення видачі спадщини та оспорювання самого заповіту ОСОБА_1 . Також цим листом ОСОБА_2 повідомлено, що після смерті його батька ОСОБА_4 відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємцями є дочка померлого ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_5 , яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка але не оформила своїх спадкових прав і померла. Крім того в цьому листі зазначено, що судом відкрито провадження за заявою ОСОБА_2 про продовження строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та у зв`язку з чим визначити склад спадкового майна, що належало померлій ОСОБА_5 неможливо (т.1, а.с. 171).
Як було встановлено, після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, до складу якого увійшли: 1/4 частина кв. АДРЕСА_1 , та автомобіль ВАЗ 21043, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . 
Після смерті ОСОБА_4 у порядку та на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_5 (дружина спадкодавця/мати сторін спору) прийняла спадщину після смерті свого чоловіка але не оформила своїх спадкових прав і померла.
Тобто, після смерті ОСОБА_4 розмір спадкової частки ОСОБА_5 (дружина спадкодавця/мати сторін спору) за її життя становив 1/2 частина від 1/4 частини кв. АДРЕСА_1 , тобто 1/8 частина вказаної квартири, та 1/2 частина автомобіля ВАЗ 21043, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 порушила перед судом питання про визнання за нею права власності на інші 1/8 частину кв. АДРЕСА_1 , та 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21043, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , після смерті ОСОБА_4 , посилаючись на те, що вона також прийняла спадщину після нього, оскільки проживала разом з ним на момент смерті. 
В свою чергу ОСОБА_2 оспорив право ОСОБА_1 на спадкування на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України іншої 1/2 частини від 1/4 частини кв. АДРЕСА_1 , тобто 1/8 частини вказаної квартири, та 1/2 частини автомобіля ВАЗ 21043, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , після смерті ОСОБА_4 посилаючись на те, що ОСОБА_1 постійно не проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, а тому, не вважається такою, що прийняла спадщину. Зокрема, ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_4 більше ніж рік постійно проживала у Португалії, повернувшись до України лише 10.08.2018 року. Тобто, після смерті ОСОБА_4 усе його майно успадкувала лише його дружина - ОСОБА_5 , а саме 1/4 частину кв. АДРЕСА_1 , та 1/2 частини автомобіля ВАЗ 21043, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , а тому, ОСОБА_2 просив визнати саме за ним право власності на 1/8 частини кв. АДРЕСА_1 , та 1/2 частини автомобіля ВАЗ 21043, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , на які заявляє вимоги ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеністю.
Проте, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі.
Так, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України).
Статтею 1270 ЦК установлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Таким чином, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Згідно з ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
ОСОБА_1 порушила перед судом питання про визнання за нею права власності на 1/8 частини кв. АДРЕСА_1 , та 1/2 частини автомобіля ВАЗ 21043, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , після смерті ОСОБА_4 , посилаючись на те, що вона прийняла спадщину після нього, оскільки проживала разом з ним на момент смерті. 
Разом з тим, як зазначив ОСОБА_2 , не зважаючи на те, що ОСОБА_1 була зареєстрована із спадкодавцем ОСОБА_4 за однією адресою, проте, фактично не проживала разом із ним на час відкриття спадщини, а тому, не вважається такою, що прийняла спадщину. В дійсності ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_4 більше ніж рік постійно проживала у Португалії, повернувшись до України лише 10.08.2018 року. 
Відповідно до копії закордонного паспорта ОСОБА_1 , наявної в матеріалах справи, остання в період з 29 квітня 2007 року по 10 серпня 2008 року перебувала за межами України (т.1, а.с. 221). 
Наполягаючи на задоволенні заявлених нею вимог, ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції будь-яких доказів на спростування вказаних обставин.
При цьому відповідно до частини другої статті 2 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження. Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц (провадження № 61-27212св19) та від 27 лютого 2019 року у справі №471/601/17-ц (провадження № 61-38452св18), від 29 вересня 2021 року у справі №Начало формы
464/566/19 (провадження № 61-1688св21).
Крім того, як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , остання вказувала про те, що ОСОБА_2 не повідомив її про смерть батька, в зв`язку з чим вона була відсутня на його похороні. 
Вказані обставини підтверджують той факт, що на момент смерті батька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , хоч і була зареєстрована з ним за однією адресою, проте не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори лише 04.10.2017 року, тобто з пропуском строку, встановленого для прийняття спадщини.
Таким чином, ОСОБА_1 не є такою, що прийняла спадщину, хоча й була на час відкриття спадщини зареєстрована із спадкодавцем за однією адресою, оскільки судом встановлено, що вона фактично перебувала за кордоном та проживала не за місцем реєстрації. Відповідно ОСОБА_1 не набула права на спадкове майно, а саме на 1/8 частину кв. АДРЕСА_1 , та 1/2 частини автомобіля ВАЗ 21043, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , після смерті ОСОБА_4 . 
В суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_1 зазначав, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки на час відкриття спадщини була зареєстрована та фактично проживала разом із спадкодавцем і лише періодично їздила у Португалію до свого чоловіка, проте вказані доводи є необґрунтованими, оскільки зазначені обставини щодо періодичних поїздок до Португалії, не підтверджуються належними і допустимими доказами.
Також, як було встановлено, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем не може свідчити про прийняття спадщини. 
Відповідно до положень ст. 392 ЦК України визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відтак, ураховуючи, що у позивача існували перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку у зв`язку з наявністю спору між сторонами про право ОСОБА_1 на спадкове майно, а саме на 1/8 частину кв. АДРЕСА_1 , та 1/2 частини автомобіля ВАЗ 21043, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , після смерті батька ОСОБА_4 , та подання нею 04.10.2017 року заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_2 про визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на спадкове майно, а саме на 1/8 частину кв. АДРЕСА_1 , та 1/2 частини автомобіля ВАЗ 21043, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , в судовому порядку.
Враховуючи викладене, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Демчик В.В., ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадщину, підлягає скасуванню та ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 . 
В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Багінського Андрія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу адвоката Гудзери Тараса Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Демчик Валентина Володимирівна, ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадщину скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Демчик Валентина Володимирівна, ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадщину задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 59,2 кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21043, 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_10 , д.н.з. НОМЕР_1 .
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2025 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Демчик Валентина Володимирівна, ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадщину, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 04 березня 2026 року.
Суддя-доповідач
Судді