П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/31388/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Білик В.С. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року, прийняте у складі суду судді Білостоцького О.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач №1), Відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі – відповідач №2), в якому позивач просив суд: 
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення звернення від 15.06.2025 року №Е2471398 (яке зареєстроване в автоматичному режимі 16.06.2025 року за №12439 у Відділенні поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 Головного Управління Національної поліції в Одеській області) про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210, 210-1 КУпАП, та оголошення його у розшук, з вимогою адміністративного затримання/доставки працівниками Національної поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення та вчинення інших дій;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (система «ОБЕРІГ»), інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного та резервіста (мобільного застосунку РЕЗЕРВ+) інформації про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. 210, 210-1 КУпАП, та оголошення його у розшук, з вимогою адміністративного затримання/доставки працівниками Національної поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення та вчинення інших дій;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 направити до Відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 Головного Управління Національної поліції в Одеській області (у разі потреби до інших органів Національної поліції), повідомлення про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 , як такого, що вчинив адміністративні правопорушення, передбачене ст. 210, 210-1 КУпАП до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для складання протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 року 1487 (та іншого чинного законодавства України);
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (система «ОБЕРІГ»), інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного та резервіста (мобільного застосунку РЕЗЕРВ+) всю інформацію про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.210, 210-1 КУпАП, та оголошення його у розшук, з вимогою адміністративного затримання / доставки працівниками Національної поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення та вчинення інших дій;
- зобов`язати Відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 Головного Управління Національної поліції в Одеській області виключити з інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», інших баз Національної поліції всю інформацію (яка була внесена на підставі звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.06.2025 року №Е2471398 та інших звернень) про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст.210, 210-1 КУпАП, та оголошення його у розшук, з вимогою адміністративного затримання / доставки працівниками Національної поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення та вчинення інших дій.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Відділення поліції №3 Одеського районного управління №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено в повному обсязі.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Білик В.С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що з матеріалів справи не вбачається, що апелянтом було дійсно вчинені адміністративні правопорушення, передбачені ст. 210, 210-1 КУпАП. До того ж, ані відповідач №1, ані відповідач №2 не надали до суду першої інстанції жодних заяв по суті справи, а також не надали до суду витребувані докази, чим не виконали вимоги ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 року про витребування доказів. Також апелянт зазначає, що позиція суду першої інстанції щодо наявності обов`язку апелянта перед зверненням до суду спочатку звернутися до відповідача №1 із заявою щодо неправомірного включення до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру, не узгоджується ані з п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону №1951-VIII, ані з чинним законодавством України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується скріншотом із застосунку «Резерв+» (а.с. 16).
Під час оновлення електронного військово-облікового документа 22.08.2025 року у застосунку «Резерв+» та з листа Головного управління Національної поліції в Одеській області від 01.09.2025 року, позивачу стала відома інформація про те, що ним вчинено порушення правил військового обліку, через що його розшукує ТЦК та СП з 15.06.2025 року. Причина розшуку: не уточнили персональні дані вчасно.
Відповідно до витягу із застосунку «Резерв+» вбачається, що позивач уточнив персональні дані 22.07.2024 року (а.с. 17).
Представник позивача звернувся із адвокатським запитом від 26.08.2025 року до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому він просив надати відомості та належним чином засвідчені докази виключно про підстави розшуку позивача.
Також представник позивача звернувся із адвокатським запитом від 26.08.2025 року до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив надати відомості та належним чином засвідчені докази виключно про підстави розшуку позивача (а.с. 20), на що отримав у відповідь листа Головного управління Національної поліції в Одеській області від 01.09.2025 року, в якому зазначалось про електронне звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.06.2025 року №Е2471398, в якому позивач зазначений як «особа, яка вчинила правопорушення, передбачені ст.210, 210-1 КУпАП» (а.с. 18-19).
Вважаючи, що до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів внесені недостовірні дані про порушення ним правила військового обліку, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було порушено встановлений законом 60-денний строк для уточнення персональних даних, що свідчить про недотримання ним правил військового обліку. Суд зауважив, що внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо притягнення до адміністративної відповідальності за статтями 210, 210-1 КУпАП належить до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Оскільки матеріали справи не містять доказів попереднього звернення позивача до органу ведення Реєстру із мотивованою заявою про виправлення недостовірних даних у порядку статті 9 Закону № 1951-VIII, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання дій відповідачів протиправними та зобов`язання їх вчинити певні дії.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (ст. 65 Конституції України).
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (із подальшим продовженням такого строку).
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон України № 2232-ХІІ).
Відповідно до ч. 14 ст. 2 Закону України № 2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актам.
Частиною 2 статті 33 Закону України № 2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України № 2232-ХІІ персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154).
Відповідно до п. 1 Положення № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. 
За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
З урахуванням вищезазначеного, ІНФОРМАЦІЯ_2 є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з п.3 Порядку №1487 військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період. Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Пункт 79 Порядку №1487 передбачає, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення, до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку, з урахуванням вимог абзацу третього пункту 56 цього Порядку;
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки забезпечують виконання військового обов`язку громадянами України, організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, здійснюють взяття, зняття та виключення з військового обліку в установленому порядку.
Відповідно до абзацу 4 пункту 1 частини 2 розділу ІІ Закону України від 11.04.2024 №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані.
Отже, колегія суддів зауважує, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані були протягом 60 днів (до 18.07.2024) з дня набрання чинності цим Законом (18.05.2024) уточнити свої персональні дані, шляхом:
- самостійно прибути до ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання;
- звернутись до центру надання адміністративних послуг;
- через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Таким чином, відповідно до Порядку № 1487, на позивача як військовозобов`язаного покладені обов`язки щодо того, аби він став на військовий облік, повідомляв про зміну місце проживання та уточняв свої персональні дані у строк, визначений законом.
Водночас, з наявних матеріалів справи, а саме з скріншоту з «Резерв+» на ім`я позивача вбачається, що ним уточненні дані лише 22.07.2024 року, а не у період до 18.07.2024 року, як того вимагає закон, та у документі наявна відмітка: «Розшукує ТЦК та СП: порушення військового обліку» та «Причина розшуку: не уточнили персональні дані вчасно» (а.с. 16-17). Факт пропущення встановленого законом строку на уточнення персональних даних не заперечувався самим позивачем ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі.
У контексті цього колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції щодо доставлення до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно з пунктом 56 Порядку №1487, національна поліція: за повідомленнями районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів (додаток 19) здійснює досудове розслідування стосовно осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, передбачені статтями 335, 336, 337 Кримінального кодексу України; за зверненням районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ та розвідувальних органів (яке має містити прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), дату народження, інші дані (за наявності), передбачені статтею 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», підставу (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку; порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), унікальний вихідний номер та кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи), надісланим у вигляді набору даних шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС, здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до найближчого районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ. У разі відсутності технічної можливості передачі даних такі звернення надсилаються в паперовій формі; за вимогою територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки подає у десятиденний строк відомості стосовно відсутності (наявності) судимості у призовників.
З наведеного слідує, що органи Національної поліції за зверненням районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки здійснюють адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, до найближчого районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Колегія суддів з цього приводу зазначає, що норми пункту 56 Порядку №1487 містять поняття «адміністративне затримання та доставлення призовників»; норми пункту 9 Положення №154 містять поняття «доставлення до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення», а за статтею 259 КУпАП «Доставлення порушника», з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено в поліцію, в підрозділ Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до органу Державної прикордонної служби України, штабу громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону чи громадського пункту з охорони громадського порядку поліцейським, посадовою особою Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, військовослужбовцем чи працівником Державної прикордонної служби України або членом громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а при порушенні законодавства про державну таємницю або порушенні військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України, правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - до органів Служби безпеки України її співробітником.
Своєю чергою, за правилами статті 262 КУпАП, органи (посадові особи) Національної поліції правомочні здійснювати адміністративне затримання, зокрема, при порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Доставлення військовозобов`язаного до органу ТЦК та СП в силу зазначених вище норм законодавства здійснюється саме з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим. Тобто, у такому випадку, в першу чергу здійснюється доставлення особи до органу ТЦК та СП, та, в другу чергу, складання протоколу про адміністративне правопорушення за правопорушення, визначені статтями 210 та 210-1 КУпАП.
Колегія суддів звертає увагу на те, що сама по собі наявність у застосунку «Резерв+» примітки «Порушення правил військового обліку» не свідчить про вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлено статтею 210 КУпАП. Вказана примітка свідчить лише про те, що у зв`язку з порушенням вимог закону, позивач підлягає примусовому приводу до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.
Водночас, апелянт не погоджується із діями ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення звернення від 15.06.2025 року до Відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та оголошення його розшук посилаючись на те, що відсутні докази порушенням ним правил військового обліку, та позивач посилався на те, що не дотриманий порядок притягнення його до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів зауважує, що відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, а також порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію визначено приписами статтями 210, 210-1 КУпАП. Відтак, питання правомірності дій щодо проведення процедури притягнення до адміністративної відповідальності, має вирішуватись під час притягнення особи до відповідальності по КУпАП.
В той же час, ч. 3 ст. 38 Закону №2232-ХІІ визначено, що органи Національної поліції України у встановленому законом порядку зобов`язані за зверненнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України доставити до таких територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що вищенаведені положення не підпадають під визначення «розшук», незважаючи на те, що окремого порядку доставки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення не існує, а тому відомості в «Резерв +» такого змісту – «Розшукує ТЦК та СП», на переконання колегії суддів, мають суто інформативний характер, як це і передбачено ст. 2 Закону №1951-VIII.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки з метою виконання покладених на них завдань звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції щодо доставлення до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП (порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу; порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію) з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення.
Системний аналіз Закону №2232-ХІІ, Закону №1951-VIII, КУпАП та Порядку №1487 дає підстави для висновку, що вказані закони та постанова взагалі не містять такого поняття як розшук призовника, військовозобов`язаного та резервіста, а відтак у ТЦК та СП відсутній механізм оголошення розшуку військовозобов`язаних та резервістів.
За таких обставин, відповідач №1, використовуючи інформаційно-комунікаційну систему, вніс відомості щодо позивача – «Розшукує ТЦК та СП» як спосіб інформування позивача про необхідність прибуття до установи для оновлення чи уточнення даних, що не є ідентичним поняттю «розшук» чи «порушенню правил військового обліку».
Також варто зауважити, що сама по собі наявність в застосунку «Резерв+» примітки «Порушення правил військового обліку» свідчить лише про те, що у зв`язку із порушенням позивачем строку на уточнення персональних даних, відповідачем №1, шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС було автоматично сформовано звернення до поліції щодо доставки позивача у зв`язку із ймовірним фактичним вчиненням ним адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Окремо слід також зауважити, що управління відомостями в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зокрема, повідомлення про зміни відбувається в основному через органи державної влади та місцеві органи влади, а не через суд, адже судове рішення не може слугувати механізмом для автоматичного внесення змін в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, оскільки будь-які повідомлення про зміни в статусі або персональних даних надаються іншими органами або особами безпосередньо, з огляду на необхідність перевірки відповідних відомостей, а тому обраний апелянтом спосіб захисту порушеного права у вигляді зобов`язання відповідача №1 та відповідача №2 виключити інформацію з реєстрів та інформаційних систем, на думку колегії суддів, втручатиметься в дискреційні повноваження, покладені на органі територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення запиту від 15.06.2025 року про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та оголошення його розшуку, та дії щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервісті (система «ОБЕРІГ»), інформації про вчинення позивачем правопорушення є правомірними, а тому у цій частині рішення суду першої інстанції є правомірним та таким, що ґрунтується на приписах закону.
Що стосується посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було проігноровано факт того, що відповідачі не виконали ухвалу суду про витребування доказів та не надали на вимогу суду необхідні для розгляду справи докази, колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.
Так, представником позивача до суду першої інстанції було заявлено клопотання про витребування доказів, необхідних для встановлення всіх обставин справи. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 року було витребувано від відповідача №1 та відповідача №2 додаткові докази, проте до моменту винесення рішення по справі ані відповідач №1, ані відповідач №2 до Одеського окружного адміністративного суду жодних доказів на виконання вищезгаданої ухвали не надали, про що зазначає сам представник позивача в апеляційній скарзі. 
Проте, в контексті цього, колегія суддів знову звертає увагу на те, що персональні дані позивачем були уточнені 22.07.2024 року, тобто поза встановленого законом строку, що підтверджується наданим до суду скріншотом із застосунку «Резерв» (а.с. 16), що свідчить про порушення строку оновлення персональних даних відповідно до вимог Закону №3633-IX.
Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ. 
Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Колегія суддів з цього приводу наголошує, що обов`язок суду щодо витребування доказів та застосування наслідків їх неподання, передбачених ст. 80 КАС України, не є безумовним у разі, якщо наявні у справі матеріали є достатніми для формування однозначного правового висновку. У даній справі ключовою обставиною, що підлягає встановленню, є дотримання позивачем обов`язку щодо уточнення персональних даних у строк, визначений Законом № 3633-IX. Факт уточнення персональних даних позивачем поза межами встановленого строку підтверджується безпосередньо наданим позивачем доказом — витягом із застосунку «Резерв+» (а.с. 16-17), що має статус достатнього доказу у розумінні ст. 76 КАС України. 
Оскільки факт порушення строку оновлення даних встановлено на підставі поданих самим позивачем матеріалів, витребування додаткових доказів від відповідачів не може спростувати вже підтверджений факт несвоєчасного виконання позивачем вимог Закону № 3633-IX.
Таким чином, докази, про неотримання яких зазначає апелянт, не здатні вплинути на правову кваліфікацію спірних відносин та не можуть змінити висновок суду про правомірність дій відповідачів. За таких обставин, неподання відповідачами витребуваних доказів не перешкодило суду першої інстанції всебічно та повно встановити дійсні обставини справи, а отже, не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.
З огляду на очевидність фактичних обставин справи щодо порушення апелянтом термінів оновлення персональних даних, колегія суддів вважає, що клопотання про витребування доказів, яке представник позивача подав разом із апеляційною скаргою, є таким, що не сприятиме встановленню нових обставин, які мають значення для справи.
Що стосується інших вимог апелянта, а саме у частині зобов`язання відповідача №1 направити до відповідача №2 повідомлення про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення, зобов`язання відповідачів виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» інформацію про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає, що вказані вимоги не підлягають задоволенню, так як обов`язок ТЦК та СП щодо направлення до органів Національної поліції повідомлення про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення особи, згідно з пунктом 56 Порядку № 1487, виникає виключно у разі фактичного усунення обставин, що стали підставою для такого звернення. Враховуючи підтверджений матеріалами справи факт пропущення позивачем встановленого законом строку на уточнення персональних даних, підстави для зобов`язання відповідача вчиняти дії щодо скасування заходів адміністративного впливу відсутні до моменту повного виконання позивачем обов`язків, передбачених Законом № 3633-IX. 
До того ж, колегія суддів у цій частині наголошує, що внесення або зміна відомостей у державних реєстрах є реалізацією дискреційних повноважень органів ведення Реєстру, визначених Законом № 1951-VIII, а тому втручання суду в цей процес шляхом зобов`язання виключити інформацію призведе до підміни функцій суб`єкта владних повноважень та порушення принципів адміністративного судочинства. Колегія суддів зазначає, що вирішення питання про актуалізацію даних у Реєстрі має відбуватися у встановленому законом порядку безпосередньо через органи ТЦК та СП після особистого прибуття особи та надання відповідних підтверджуючих документів. 
Що стосується покладення на позивача обов`язку перед зверненням до суду спочатку звернутися до відповідача №1 із заявою у порядку ст. 9 Закону №1951-VIII, колегія суддів виходить з наступного.
Так, відповідно до ч.1 ст.9 Закону № 1951-VIII призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право:
1) отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста;
2) звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
Проте, колегія суддів наголошує, що положення вищевказаної статті закріплюють саме право особи на досудове врегулювання питання щодо достовірності відомостей у Реєстрі, а не встановлюють обов`язковий досудовий порядок вирішення спору.
Зі змісту норми вбачається, що законодавець використовує конструкцію «має право», що передбачає диспозитивність поведінки особи у такому випадку. Відсутність звернення із мотивованою заявою безпосередньо до органу ведення Реєстру не може бути перешкодою для реалізації конституційного права на судовий захист, закріпленого у ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції про обов`язковість такого звернення як передумови для судового захисту є хибним та таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні та розумінні норм матеріального права. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, проте вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення в частині правової оцінки обов`язків позивача, передбачених ст. 9 Закону № 1951-VIII. 
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).
За таких обставин, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - зміні у його мотивувальній частині шляхом викладення мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в іншій частині судове рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Білик В.С. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, 
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька