04.02.2026 Справа № 331/5728/25
Провадження № 2-а/331/18/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року       місто Запоріжжя

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді     Яцун О.О.,
за участю секретаря судового засідання  Красан І.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Запоріжжі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника Комарової Анастасії Олександрівни, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника Комарової А.О., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1266709 від 26.09.2025 року (а.с.35), звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, в якому просить скасувати постанову № 744 від 04.08.2025 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1  за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати.
В обґрунтування поданого адміністративного позову зазначено, що 22.09.2025 року позивач отримав засобами AT Укрпошта постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 79099444 від 15.09.2025 року, підставою для відкриття якого була постанова № 744 від 04.08.2025 року, що видана ІНФОРМАЦІЯ_4 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 51 000,00 грн. Ознайомившись із постановою про відкриття виконавчого провадження, позивачеві стало відомо про винесення оскаржуваної постанови № 744 від 04.08.2025 року.
Так, 04 серпня 2025 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 розглянуто матеріали адміністративної справи відносно позивача  ОСОБА_1 та винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 744. Відповідно до оскаржуваної постанови № 744, 14.07.2025 року о 12 год. 30 хв. у місті Запоріжжі по вулиці Центральній, будинок № 7, ОСОБА_1 , при перевірці військово-облікових документів, не мав при собі військово-облікового документу, про що було складено відповідний акт від 30.06.2025 року. Уповноваженою особою, у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП, було складено протокол про адміністративне правопорушення № 515 від 14.07.2025 року, в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме 04.08.2025 року о 09:00 год. у приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Із зазначеного вбачається, що громадянин ОСОБА_1 в умовах особливого періоду скоїв правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП. На позивача накладено штраф у розмірі 25 500,00 грн. Позивач категорично не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає її незаконною та необґрунтованою. Позивач зауважує, що відповідач за текстом оскаржуваної постанови № 744 від 04.08.2025 року зазначає, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Разом з тим, такої норми закону не існує. Також позивач вказав, що до матеріалів адміністративної справи не долучено докази здійснення фото- чи відеофіксації процесу перевірки військово-облікових документів. Позивач працює в AT «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» з 13.02.2024 року по теперішній час на посаді водія автотранспортних засобів (Служба автотранспорту). Оскаржувана постанова у графі «місце роботи та посада» містить відмітку «не працює», що свідчить про невідповідність особистої інформації особи, що притягається до адміністративної відповідальності. 14.07.2025 року о 12 год. 30 хв. позивач не перебував у місті Запоріжжі по вулиці Центральній, будинок № 7, за тією адресою, яку відповідач анонсує, як адресу, за якою вчинено адміністративне правопорушення. 14.07.2025 року позивач отримав травму руки (перелом) та звернувся до лікаря-ортопеда (травматолога) у КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР. Лікар-ортопед (травматолог) встановив згаданий діагноз та виснував тимчасову непрацездатність, про що видано офіційний лист непрацездатності. У період з 14.07.2025 року по 07.08.2025 року позивач безперервно перебував на амбулаторному лікуванні, охоплюючи період своєї непрацездатності, у зв`язку з переломом руки, й дату винесення оскаржуваної постанови № 744 від 04.08.2025 року. Отже, факту (події) відмови позивачем пред`явити військово-обліковий документ відсутній, так як позивач був відсутній у зазначений в оскаржуваній постанові час, та у зазначеному у оскаржуваній постанові місці. Протокол про адміністративне правопорушення № 515 від 14.07.2025 року складено без участі позивача. Також позивач зазначив, що він виключений з військового обліку військовозобов`язаних на підставі п.п.6 п.6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», що відображено у паперовому військово-обліковому документі, який позивач завжди має при собі, пересуваючись вулицями міста.
Виходячи з вищенаведеного, позивач просить суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 744 від 04.08.2025 року, закрити провадження у справі та стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати.
Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 10 листопада 2025 року поновлено строк звернення до суду з вищевказаним позовом, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с.57-58).
26 листопада 2025 року від представника відповідача Крамаренка А.А., який діє на підставі наказу № 801 від 02.10.2024 року (а.с.74), надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення, з підстав необґрунтованості позову, посилаючись на те, що 14.07.2025 року о 12 год. 30 хв. у місті Запоріжжі, вул. Центральна, буд. 7, ОСОБА_1 , при перевірці військово-облікових документів, не мав при собі військово-облікового документу, про що було складено відповідний акт від 14.07.2025 року. Уповноваженою особою, у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП, було складено протокол про адміністративне правопорушення № 514 від 14.07.2025 року, в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме 04.08.2025 року о 09-00 год. у приміщенні за адресою місто Запоріжжя, вулиця Музична, 2. У протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень. Свою провину не визнав. При цьому, відмовився підписати та отримати копію протоколу, що було зафіксовано у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . На розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився. Про місце, дату та час розгляду справи останній був попереджений належним чином, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення. У матеріалах справи знаходиться акт про відсутність військово-облікового документу від 14.07.2025 року. Протокол про адміністративне правопорушення № 514 від 14.07.2025 року складався безпосередньо за особистою участю правопорушника ОСОБА_1 . Представник відповідача стверджує у відзиві, що позивач має статус військовозобов`язаного та зобов`язаний перебувати на військовому обліку. Копія постанови № 744 від 04.08.2025 року була направлена на адресу ОСОБА_1 простим листом, який до теперішнього часу не повернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вказує на те, що позивач йогго отримав. Будь-яких поштових/розрахункових документів щодо рекомендованого листа у сторони відповідача не має. Із зазначеного вбачається, що громадянин ОСОБА_5 в умовах особливого періоду вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Також звернуто увагу суду, що до функціональних обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 , затверджених начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 26.12.2023 року, прямо відноситься розгляд справ про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладання адміністративних стягнень. Представник відповідача вважає, що постанова № 744 від 04.08.2025 року винесена з додержанням вимог чинного законодавства, тому позовна заява не підлягає задоволенню (а.с.64-68).
15 грудня 2025 року представником позивача  ОСОБА_1 - адвокатом Комаровою А.О.було подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву представника відповідача Крамаренка А.А., в якій надано додаткові пояснення, та сторона позивача просить позов задовольнити у повному обсязі (а.с.92-98).
Позивач ОСОБА_1 і представник позивача - адвокат Комарова А.О. у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомили. При цьому, представник позивача Комарова А.О. надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. (а.с.104).
Представник відповідача Крамаренко А.А. у судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомив.
У відповідності до вимог ч. 9 ст. 205 КАС України, оскільки всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд розглянув справу у письмовому провадженні.
Згідно вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із статтею 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.
Так, згідно із ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За правилами статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до пункту 1) частини 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, прийняте у справі рішення, а також технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).
Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
При цьому, суд враховує, що особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Крім того, відповідно до статей 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У відповідності до вимог статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.
Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Судом встановлено, що 14 липня 2025 року відносно  ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 514, в якому зазначено, що 14.07.2025 року о 12 год. 30 хв. у АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , у період мобілізації не мав при собі та відмовився пред`явити свій військово-обліковий документ на вимогу уповноваженої особи  ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушив вимоги пункту 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. У протоколі було повідомлено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме 04.08.2025 року о 09 год. 00 хв. у приміщенні  ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Від надання пояснень та підписання протоколу ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с.69).
14 липня 2025 року, при перевірці військово-облікових документів, відносно ОСОБА_1 було складено акт про відсутність військово-облікового документу (а.с.70).
Таким чином, твердження позивача ОСОБА_1 про те, що 14.07.2025 року о 12 год 30 хв. позивач ОСОБА_1 не перебував у АДРЕСА_2 , суд вважає безпідставними, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення № 514 від 14.07.2025 року зазначено, що позивач підписувати та отримувати копію протоколу відмовився, що було зафіксовано у присутності свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 
04 серпня 2025 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 було розглянуто матеріали справи про адміністративне правопорушення та винесено постанову № 744, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 грн. (а.с.71).
Необхідно зауважити, що у даній постанові та у протоколі про адміністративне правопорушення № 514 від 14.07.2025 року вказано, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Разом з тим, такої норми закону не існує. Так, зазначений Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» містить статті, які, в свою чергу, містять частини, які у свою чергу містять пункти. Відсутність хоча б одного елементу із складу посилання на норму права, унеможливлює встановлення цієї норми та відповідність змісту останньої чинній редакції нормативно-правового акту.
Відповідно до положень глави19 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, у якому викладається твердження про вчинення особою відповідного правопорушення, при доведенні вчинення якого особа піддається певним заходам примусу. Протокол про адміністративне правопорушення є підставою для подальшого провадження у справі, викликає у особи необхідність здійснення свого захисту, у зв`язку із чим до нього пред`являються особливі вимоги.
Згідно статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та суть адміністративного правопорушення.
Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини. При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
Згідно статті 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.
Щодо правомірності розгляду справи про адміністративне правопорушення начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає наступне.
Згідно статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до функціональних обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджених начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 26.12.2023 року, начальник має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 КУпАП, і накладати адміністративні стягнення (а.с.72).
Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він не мав при собі військово-облікового документу.
Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію у вигляді накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини 3 статті 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За змістом частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Відповідно до частини 10 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в редакції, чинній до внесення змін Законом № 3633-IX від 11 квітня 2024 року, було передбачено, що до військово-облікових документів належать: посвідчення призовника, військовий квиток, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа» № 559 від 16 травня 2024 року затверджено нову форму військово-облікового документа, який і має таку назву.
Відповідно до пункту 1 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів № 559 від 16 травня 2024 року (далі - Порядок № 559), військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа», а також громадянам України, звільненим з військової служби в СБУ, розвідувальних органах у відставку, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби та не досягли граничного віку перебування в запасі (у разі, коли раніше військово-обліковий документ не видавався).
Пунктом 2 Порядку № 559 встановлено, що військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): в електронній формі - для громадян України, які перебувають на військовому обліку (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ, розвідувальних органів та громадян України, звільнених з військової служби у відставку із зазначених органів), - засобами Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони (далі - Портал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); у паперовій формі - для громадян України, які перебувають на військовому обліку в СБУ, розвідувальних органах або звільнені у відставку із зазначених органів, - на бланку, форму якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559.
Відповідно пункту 7 Порядку № 559, військово-обліковий документ в електронній формі формується на безоплатній основі після проходження нею електронної ідентифікації та автентифікації. Формування та відображення військово-облікового документа в електронній формі здійснюється автоматично за умови підключення електронного пристрою до Інтернету та наявності у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей, визначених у пункті 8 цього Порядку. У військово-обліковому документі в електронній формі відображається унікальний електронний ідентифікатор у вигляді двовимірного штрихкоду (далі - QR-код військово-облікового документа).
Згідно пункту 8-1 Порядку № 559 QR-код військово-облікового документа містить відомості про військово-обліковий документ в електронній формі, які за допомогою відповідних технічних засобів можна відтворити у формі, придатній для зчитування, зокрема у візуальній. QR-код військово-облікового документа містить відомості, зазначені у підпунктах 1-5, 7, 8, 11-13, 17 пункту 8 цього Порядку. Військово-обліковий документ в електронній формі є дійсним лише за наявності QR-коду та не може використовуватися без нього.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем було надано копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 12.01.2022 року.
Перевіряючи доводи позивача щодо відсутності в матеріалах адміністративної справи доказів здійснення уповноваженими представниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів, суд зазначає наступне.
Частиною 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачечно, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника ТЦК або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби.
Під час перевірки документів уповноважений представник ТЦК або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
При цьому, в даній статті унормовано, що вимоги, зазначені у частині 6 статті 22, стосовно проведення уповноваженими представниками ТЦК фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, застосовуються з 17.07.2024 року , згідно із Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-IX від 11.04.2024 року .
Отже, стороною відповідача не було долучено до матеріалів справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відеозапису і відомості щодо проведення такого відеозапису відсутні у матеріалах справи.
Перевіряючи доводи позивача про те, що він виключений з військового обліку військовозобов`язаних на підставі п.п.6 п.6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», що відображено у паперовому військово-обліковому документі, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до копії вироку Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 12 квітня 1995 року у справі № 1-321/1995, яку було долучено до матеріалів справи представником позивача,  ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 81 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, виконання покарання відстрочено на один рік на підставі ст. 46-1 КК України (а.с.105).
При зверненні до суду з позовною заявою, позивачем було надано копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 12.01.2022 року на ім`я ОСОБА_1 , яке містить відмітку про те, що 12.11.2022 року ОСОБА_1 виключений з військового обліку військовозобов`язаних на підставі п.п.6 п.6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (а.с.22-23).
Згідно абзацу 12 пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань. 
Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до абзацу 2 пункту 2 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку(пункту 3 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період).
Відповідно до пункту 4 Порядку  проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані, зокрема: особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України; особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, що засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152 -156-1, 258 - 258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище. Зазначені особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Отже, відповідно до внесених змін до чинного законодавства, громадянин ОСОБА_1 має статус військовозобов`язаного та зобов`язаний перебувати на військовому обліку, а отже доводи позивача про те, що він не є військовозобов`язаною особою та не повинен виконувати Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу», суд вважає безпідставними та не приймає їх до уваги з огляду на вищевикладене.
Відповідно до електронного листка непрацездатності № 17973758-2033299563-1, наданий позивачем, у період з 14.07.2025 року по 18.07.2025 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному (а.с.32). Відповідно до електронного листка непрацездатності № 18048914-2033601302-1 у період з 02.08.2025 року по 07.08.2025 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному (а.с.34).
Згідно положень частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 247 п. 1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, суд вважає недоведеним відповідачем як суб`єктом владних повноважень.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
У відповідності до п.1) ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що суду не надано будь-яких об`єктивних і беззаперечних доказів наявності в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у зв`язку з чим факт вчинення ним вказаного правопорушення є недоведеним, сумнівним, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується на користь позивача.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі вказаного, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 як відповідача у даній справі, на користь позивача ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 605 грн. 50 коп.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 9, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250, 255, 262, 286, 293, 295 КАС України,
У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , в особі представника Комарової Анастасії Олександрівни, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , № 744 від 04.08.2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, скасувати.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, закрити на підставі п.1) ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 50 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи, відповідно до п. 4) ч. 5 ст. 246 КАС України:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;
представник позивача: адвокат Комарова Анастасія Олександрівна, місцезнаходження: АДРЕСА_4 ;
відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 04 лютого 2026 року.

Суддя         О.О. Яцун