Справа № 466/5483/25
Провадження № 1-кп/466/369/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2026 року м. Львів
Шевченківський районний суд м.Львова
в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 
при секретарі - ОСОБА_2 
за участю прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові кримінальне провадження №12025141430000260 від 20.03.2025 про обвинувачення 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Новояворівськ, Яворівського району Львівської області, українця, громадянина України, зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого :
вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 06.02.2024 року за ч.1 ст.369 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2,3 ст.190 КК України,-
у с т а н о в и в 
Обвинувачений ОСОБА_4 , діючи умисно, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_5 , шляхом обману, під приводом надання допомоги із оформлення медичних документів для отримання відстрочки від мобілізації ОСОБА_6 , 28.12.2024, приблизно о 17 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Миколайчука, 9, незаконно заволодів грошовими коштами, а саме: 1900 доларів США, які згідно курсу НБУ, станом на 28.12.2024, становить 79 325 гривень, 2 050 евро, які згідно курсу НБУ, станом на 28.12.2024, становить 89 380 грн., та 2 200 гривень, а всього заподіяв потерпілій значну матеріальну шкоду на загальну суму в розмірі 170 905 гривень.
Крім цього, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_5 , шляхом обману, під приводом отримання позики, для вирішення фінансових потреб, 10.01.2025 о 21 год. 00 хв., перебуваючи за місцем проживання потерпілої, а саме: АДРЕСА_2 , незаконно заволодів грошовими коштами останньої у сумі 900 доларів США, які згідно курсу НБУ, станом на 10.01.2025, становить 38 054 грн.
Крім цього, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_5 , шляхом обману, під приводом надання допомоги із оформлення медичних документів для отримання відстрочки від мобілізації ОСОБА_6 , 21.02.2025 о 16 год. 16 хв. перебуваючи по вул. Шевченка, 118 у м. Львів, заволодів грошовими коштами у сумі 14 000 гривень, які потерпіла самостійно перечислила на його банківську картку «А-Банк» № НОМЕР_1 , якими в подальшому ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд. 

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю та суду показав, що він, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_5 , під приводом надання допомоги із оформлення медичних документів для отримання відстрочки від мобілізації ОСОБА_6 , які насправді не збирався оформляти і не мав такої можливості, 28.12.2024 на вул. Миколайчука, 9 у м.Львові, отримав від потерпілої грошові кошти в сумі 1900 доларів США, 2 050 евро та 2 200 гривень. Після цього, 10.01.2025 за місцем проживання потерпілої ОСОБА_5 у АДРЕСА_2 , отримав від останньої 900 доларів США для начебто подальшого вирішення проблем ОСОБА_6 із оформленням відстрочки від мобілізаці, які насправді не збирався та не мав можливості вирішувати. Повідомивши ОСОБА_5 , що він продовжує займатись оформленням медичних документів для отримання відстрочки від мобілізації ОСОБА_6 , обвинувачений 21.02.2025 на вул. Шевченка, 118 у м. Львові отримав від потерпілої 14 000 грн., які потерпіла ОСОБА_5 перечислила на його банківську картку «А-Банк» № НОМЕР_1 . Всіма вказаними грошовими коштами ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст. 349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі, обмежився допитом обвинуваченого та оголошенням характеризуючих матеріалів.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України- заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене, повторно та за ч.3 ст.190 КК України- заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілій.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.
У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту. Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інте лектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість та обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також особу винного, який повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, раніше притягався до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, які обтяжують покарання та вважає, що йому слід обрати покарання у межах санкцій статей, які йому інкриміновані. 
Оскільки згідно вироку Козівського районного суду Тернопільської області від 06.02.2024 р. та ухвали Козівського районного суду Тернопільської області від 20.08.2024 р. ОСОБА_4 було призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт, які на момент ухвалення даного вироку не виконані, такі слід частково приєднати до обраного судом покарання з розрахунку 8 годин громадських робіт до 1 одного дня позбавлення волі відповідно до ст.72 КК України.
Враховуючи особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, заяву від потерпілої, у якій вона просить задовольнити позов та не позбавляти обвинуваченого волі, суд вважає за можливе при обранні покарання у виді позбавлення волі та застосувати ст.75 КК України. 
Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. 
Ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Потерпілою ОСОБА_5 заявлено позов, у якому вона просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 заподіяну їй матеріальну шкоду в розмірі 222 959 грн. Розмір такої шкоди доведений в ході судового розгляду та підлягає до задоволення.
Окрім цього, потерпіла просить стягнути з обвинуваченого 50 тис. грн заподіяної їй моральної шкоди, яку мотивує тим, що в силу її довіри та добрих стосунків із обвинувачених, через його злочинні дії та втрату майна вона отримала сильний стрес, почуття приниження, зневіри, тривоги 
Згідно змісту ст.23 ЦК моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов"язковому з"ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з"ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.
Суд вважає доведеним факт заподіяння обвинуваченим потерпілій душевних страждань та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю.
Речовий доказ: -DVD-R диск, який згідно постанови про визнання речових доказів від 21.03.2025 року, визнано речовим доказом- залишити при матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 КК України та призначти йому покарання: 
-за ч.2 ст.190 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
-за ч.3 ст.190 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити покарання у виді 3 ( трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1,5 ст.71 КК України з урахуванням приписів ст.72 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Козівського районного суду Тернопільської області від 06.02.2024 р. та ухвали Козівського районного суду Тернопільської області від 20.08.2024 р., призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 20 (двадцять) днів. 
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
- систематично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця перебування; 
Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 222 959 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди, а всього стягнути 272 959 ( двісті сімдесят дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 00 коп. 
Речовий доказ:-DVD-R диск, який згідно постанови про визнання речових доказів від 21.03.2025 року, визнано речовим доказом- залишити при матеріалах кримінального провадження. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

  Суддя	  	 ОСОБА_1