ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/33419/23 Суддя (судді) першої інстанції: Перепелиця А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача Воловика С.В., суддів Кравченка Є.Д., Осіпової О.О., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.02.2026 у справі № 320/33419/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - апелянт, позивач, ОСОБА_1 ) звернулась з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач-1, ГУ ПФУ в м. Києві), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач-2, ГУ ПФУ у Вінницькій області) у якій просила суд визнати протиправними дії відповідача-1 щодо відмови в призначенні пенсії за віком та зобов`язати його призначити пенсію починаючи з настання пенсійного віку, а саме з 09.01.2023, шляхом зарахування до страхового стажу періоду навчання відповідно до диплома від 23.07.1981 року серії НОМЕР_1 , періоду догляду за дитиною відповідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 21.12.1988, періоду догляду за дитиною відповідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_3 від 01.04.1997, а також періодів роботи, вказаних у трудовій книжці серії НОМЕР_4 .
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12.02.2026, позовну заяву задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення відповідача-2 № 262340018605 від 16.01.2023 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком; відповідача-1 зобов`язано призначити позивачу пенсію за віком з настання пенсійного віку, а саме з 09.01.2023, шляхом зарахування до страхового стажу періоду навчання відповідно до диплома від 23.07.1981 року серії НОМЕР_1 , періоду догляду за дитиною відповідно до свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 21.12.1988, періоду догляду за дитиною відповідно до свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_3 від 01.04.1997, а також періодів роботи, вказаних у трудовій книжці серії НОМЕР_4 . 
Не погоджуючись з указаним рішенням суду І-ї інстанції, ГУ ПФУ в м. Києві звернулося з апеляційною скаргою, у якій вказує на порушення судом І-ї інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим, просить апеляційний суд скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач-1 зазначає про те, що відповідно до наданих документів, трудовий стаж ОСОБА_1 складає 19 років 08 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Періоди роботи позивача відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_4 , зараховані не були, оскільки підставою зміни прізвища вказано свідоцтво про шлюб, в якому вказано прізвище, що не відповідає паспортним даним. Крім того, невідповідність прізвища паспортним даним, стала підставою і для не зарахування до страхового стажу періоду навчання та періодів відпусток по догляду за дітьми. 
ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подала, свою позицію щодо вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в м. Києві не висловила.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів встановила наступне.
З метою призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", 09.01.2023 ОСОБА_1 звернулася із заявою до ГУ ПФУ в м. Києві.
За результатами розгляду вказаної заяви, листом № 2600-0206-8/10619 від 19.01.2023, ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача про прийняття 16.01.2023 ГУ ПФУ у Вінницькій області рішення № 262340018605 щодо відмови у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Підставою прийняття такого рішення визначено те, що згідно з наданими позивачем документами, її страховий стаж становить лише 19 років 8 місяців при тому, що для призначення пенсії необхідно 30 років. 
При розрахунку страхового стажу ГУ ПФУ у Вінницькій області не було враховано: період роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_4 , оскільки підставою зміни прізвища зазначено свідоцтво про шлюб, в якому прізвище власниці не відповідає паспортним даним заявниці, а уточнюючі довідки про періоди роботи відсутні; період навчання, оскільки прізвище власниці не відповідає паспортним даним, а уточнююча довідка відсутня; періоди відпусток по догляду за дітьми 20.02.1997 року народження та ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що прізвище матері в свідоцтвах про народження не відповідає паспортним даним заявниці.
Не погодившись з рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулась з позовом до суду. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу згаданих періодів роботи. 
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 р. (далі - Закон № 1058-IV). 
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно із статтею 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років. 
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;
55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;
56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;
56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;
57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;
57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;
58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;
58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;
59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;
59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;
60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:
по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.
Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Як встановлено судом І-ї інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами у трудовій книжці НОМЕР_4 , оскільки підставою зміни прізвища зазначено свідоцтво про шлюб, в якому прізвище не відповідає паспортним даним, а саме, в паспорті зазначено прізвище " ОСОБА_1 ", а в свідоцтві про одруження " ОСОБА_5 ". Окрім того, не враховано період навчання та відпустки по догляду за дітьми, оскільки зміна прізвища " ОСОБА_3 " на " ОСОБА_1 " згідно паспорту, не відповідає прізвищу " ОСОБА_5 ", вказаному у свідоцтві про одруження. 
Колегія суддів зазначає, що записи у трудовій книжці серії НОМЕР_4 , дипломі серії НОМЕР_1 від 23.07.1981, свідоцтвах про народження дитини серії НОМЕР_2 від 21.12.1988 та серії НОМЕР_3 від 01.04.1997 виконані чітко і зрозуміло. Зокрема, записи у трудовій книжці позивача в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займані посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені. Також, і диплом, і свідоцтва про народження містять всю необхідну інформацію.
Крім того, колегія суддів враховує те, що при повторному зверненні до відповідача-1 із заявою від 13.02.2023 про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 було додатково надано Експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України № 056/14-d-2 від 31.01.2023, за змістом якого, українські записи прізвища ОСОБА_1 (паспорт громадянина України, запис ОСОБА_1 ; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, запис ОСОБА_1 ) і ОСОБА_5 (свідоцтво про укладення шлюбу, запис ОСОБА_5 , ОСОБА_5 : свідоцтво про народження, записи ОСОБА_6 , батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_5 ) та російський запис ОСОБА_1 (паспорт громадянина України, запис російською мовою ОСОБА_1 ; трудова книжка, запис російською мовою ОСОБА_1 ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними.
Такі обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать про те, що розбіжність у написанні прізвища позивача не впливає на ідентифікацію її особи.
Колегія суддів наголошує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, та не може бути через це позбавлений конституційного права на соціальний захист і вирішення питання призначення пенсії за віком на загальних підставах.
Це ж саме стосується і диплома серії НОМЕР_1 від 23.07.1981 і свідоцтв про народження дитини серії НОМЕР_2 від 21.12.1988 і серії НОМЕР_3 від 01.04.1997.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що наявність розбіжності в одній літері в написанні прізвища позивача у паспорті, трудовій книжці, дипломі і свідоцтвах про народження дитини, не може бути підставою для неврахування відповідних періодів її роботи, навчання та догляду за дітьми для обрахунку стажу при обчисленні пенсії.
ГУ ПФУ у Вінницькій області, приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, не надав належної оцінки документам, поданим заявницею, формально підійшов до вирішення наявного права особи на пенсію, оскільки не здійснив всіх можливих та достатніх дій, в межах прав, наданих пенсійним органам для недопущення порушення прав особи на соціальний захист.
Згідно з висновками Верховного Суду щодо застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини, сформованими у постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 та від 09.08.2019 по справі № 654/890/17, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а згідно з висновками, сформованими у постановах від 24.05.2018 по справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 по справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
На виконання частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність дій відповідача-2 щодо не зарахування до стажу ОСОБА_1 періоду навчання згідно з дипломом серії НОМЕР_1 від 23.07.1981, періодів догляду за дитиною відповідно до свідоцтв про народження дитини серії НОМЕР_2 від 21.12.1988 та серії НОМЕР_3 від 01.04.1997 та періодів роботи, вказаних у трудовій книжці серії НОМЕР_4 , а також про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за віком № 262340018605 від 16.01.2023 та зобов`язання відповідача-1 призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з настання пенсійного віку, а саме з 09.01.2023, шляхом зарахування до страхового стажу періоду навчання відповідно, періодів відпусток по догляду за дитиною, а також періодів роботи, вказаних у трудовій книжці серії НОМЕР_4 . 
Частиною третьою статті 242 КАС України, встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, за наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, всебічно і повно дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, правильно застосував норми матеріального права та дотримався норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, що свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
Керуючись статтями 286, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.02.2026 у справі № 320/33419/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.02.2026 по справі № 320/33419/23 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач С.В. Воловик

Судді Є.Д. Кравченко

О.О. Осіпова