ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2026 р. Справа№ 910/4845/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Корсака В.А.
суддів: Алданової С.О. 
Буравльова С.І. 

за участю секретаря судового засідання: Замай А.О.,
за участю представників учасників справи:
від позивача: не з`явився 
від відповідача: не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Моторно (транспортного) страхового бюро України 
на рішення Господарський суд міста Києва від 17.07.2025
у справі №910/4845/25 (суддя Мудрий С.М.)
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг"
до Моторно (транспортного) страхового бюро України
про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

17.04.2025 Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення Моторного (транспортного) страхового бюро України 22718,58 грн безпідставно збережених коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач без достатньої правової підстави зберіг у себе спірну суму грошових коштів, яку замість останнього сплатив позивач за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №ЕР-216580570, який було визнано недійсним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04.03.2024 у справі №759/1922/24.
Правовою підставою позову позивач обрав статті 11, 512,514, 516, 1212 ЦК України.

Доводи та заперечення відповідача

Відповідач з позовом не погодився, посилаючись на те, що: 
- саме посилання на рішення суду, яким було визнано недійсним поліс не спростовує факту доведення в цьому процесі підстав для визнання полісу недійсним на підставі частини 5 статті 75 ГПК України;
- у матеріалах справи відсутні докази використання транспортного засобу "Рено", д.н.з. НОМЕР_1 для комерційних цілей;
- правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі №910/17324/24, є нерелевантними до спірних правовідносин у зв`язку з тим, що стосувалися захисту страхувальника за договором обов`язкового страхування, а подання таких позовів є захистом незастрахованої особи та не добросовісного Страховика;
- на момент укладення договору у застрахованого транспортного засобу було відсутнє ОТК, а тому Позивач діяв суперечливо задля отримання страхового платежу, щоб в подальшому не сплачувати кошти за настання страхового випадку;
- такі дії Страховика суперечать меті інституту страхування внаслідок чого Страхувальник зобов`язаний повернути кошти, які були сплачені Страховиком для виконання обов`язку за договором обов`язкового страхування.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" 22 718,58 грн безпідставно збережених коштів та 2 422,40 грн судового збору.
Рішення, з посиланням на ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1212 ЦК України, мотивоване тим, що оскільки поліс №ЕР-216580570 було визнано недійсним у судовому порядку, то автомобіль "Reno", д.н.з. НОМЕР_1 , не вважається забезпеченим транспортним засобом (відповідальність власника зазначеного автомобіля (винуватця ДТП) не була застрахована. Тобто, у МТСБУ виник обов`язок по відшкодуванню шкоди, завдану водієм автомобіля "Reno", д.н.з. НОМЕР_1 , майну потерпілої особи - автомобілю "Chrysler", д.н.з. НОМЕР_2 . Також суд зазначив, що даній справі збагаченням є притримання страховиком винуватця ДТП (МТСБУ) без достатніх правових підстав у себе виплати, яку він відповідно до пункту "а" статті 41 Закону №1961-IV мав виплатити потерпілому. Таким чином, суд дійшов висновку, що Страхова група має право на повернення здійсненої виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи у розмірі 22 718,58 грн, яке позивач здійснив замість МТСБУ.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів 

Не погоджуючись з цим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
А саме апелянт посилається на те, що:
- МТСБУ не є учасником деліктного правопорушення, не є учасником цивільно-правових відносин щодо ДТП, яке сталося за участю на момент ДТП забезпечених транспортних засобів;
- на момент настання ДТП у МТСБУ не виникав обов`язок з відшкодування шкоди на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону № 1961-IV, оскільки у винуватця ДТП був дійсний поліс ЕР210251552, а отже посилання на даний пункт при стягненні на підставі ст. 1212 ЦК України є невірним;
- судом не враховані правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 19.09.2024 у cправі № 914/2450/22 (914/3313/23), де зазначено, що приписи статті 1212 ЦК України визначають можливість пред`явлення відповідного позову виключно до володільця спірного майна;
- на переконання представника відповідача, Моторним (транспортним) страховим бюро України не порушувались права позивача, та у даному випадку, ним не повинні вчинятись дії, спрямовані на відновлення порушеного цивільного права позивача у зв`язку зі сплатою позивачем суми страхового відшкодування на виконання правочину, який після оплати коштів визнаний судом недійсним з моменту його укладення на підставі частини1 статті 230 ЦК України;
- матеріали справи не містять жодних доказів того, що транспортний засіб Фольксваген р/н НОМЕР_3 є таким, що використовується з метою отримання прибутку. Саме це є головною характеристикою для визначення того, що вказаний транспортний засіб підлягає обов`язковому технічному контролю, відтак стверджувати що транспортний засіб Фольксваген р/н НОМЕР_3 підлягає обов`язковому технічному контролю без доведення того, що він використовується з метою отримання прибутку немає підстав;
- апелянт вважає, що на момент укладення договору, у застрахованого транспортного засобу було відсутнє ОТК, а отже страховик діяв суперечливо задля отримання страхового платежу, щоб в подальшому не сплачувати кошти за настання страхового випадку. 

Доводи та заперечення відповідача

У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач з апеляційною скаргою не погодився, просить залишити оскаржене рішення без змін посилаючись на те, що:
- оскільки Поліс у судовому порядку було визнано недійсним з моменту його укладення, то дорожньо-транспортна пригода, що трапилась 24.11.2023 року, не являється страховим випадком для Позивача. А цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "RENAULT" д.н.з. НОМЕР_4 (vin-code НОМЕР_5 ) ОСОБА_1 є такою, що не застрахована відповідно до Закону;
- саме скаржник є відповідальним за відшкодування шкоди заподіяну ОСОБА_1 , як особи, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а отже є боржником у розумінні Цивільного кодексу України перед позивачем;
- після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, Позивач (як третя особа) стало новим кредитором відносно боржника - Скаржника, а тому, відповідач вважає, що у позивача наявне право щодо отримання раніше здійсненої виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, котру мав би здійснити скаржник;
- позивач здійснив виплату страхового відшкодування на підставі підпункту п. 36.2 ст.36 Закону № 1961-IV, вважаючи, що на момент такої виплати винуватець ДТП застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Але з моменту, вступу в силу рішення суду про визнання недійсним Полісу вказана правова підстава для виплати страхового відшкодування перестала існувати. Таким чином, скаржник за рахунок позивача зберіг у себе регламентну виплату, яку був зобов`язаний виплатити за умови завдання шкоди водієм, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тому відповідач вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати приписи ст.1212 Цивільного кодексу України, оскільки скаржник є особою відповідальною за завдані збитки у вищезазначеній ДТП та зберіг регламентну виплату, яку мало б здійснити на користь потерпілої особи, а після зміни кредитора - на користь позивача;
- з метою поновлення власних порушених прав та інтересів, Позивач звернувся до Скаржника із вимогою про здійснення страхового відшкодування за вих. №0804-15 від 08.04.2024 року та надало всі документи та інформацію, що стосується досліджуваної події. Натомість, станом на дату складання даного відзиву на апеляційну скаргу Скаржником досі не було виплачено страхового відшкодування. Вказані дії Скаржника та небажання здійснити виплату страхового відшкодування як органу, котрий є відповідальним за відшкодування шкоди, завданої водієм, що не застрахував свою цивільно-правову відповідальність є злісним порушенням прав та законних інтересів позивача;
- обов`язок з проходження обов`язкового технічного контролю щодо транспортного засобу "RENAULT" д.н.з. НОМЕР_4 (vin-code НОМЕР_5 ) прямо випливає з відповіді Сервісного центру МВС та Закону України «Про дорожній рух»;
- факт необхідності проходження обов`язкового технічного контролю щодо транспортного засобу "RENAULT" д.н.з. НОМЕР_4 (vin-code НОМЕР_5 ) встановлено рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.03.2024 року по справі №759/1922/24;
- посилання скаржника на положення Інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 29.08.2011 року № 558, затвердженого Протоколом Президії МТСБУ від 06.02.2022 року №463/2020 є безпідставним та необґрунтованим, оскільки даний нормативний акт не має жодного відношення до порядку укладання електронних договорів страхування, а стосується виключно паперових екземплярів;
- в апеляційній скарзі скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, котра являється абсолютно не дотичною та не релевантною до даного спору, оскільки найгловніше, МТСБУ не являється страхувальником у даному спорі, а являється відповідальним за завданий збиток особою, котра не застрахувала свою відповідальність. Насправді ж, дійсний страхувальник не компенсовував жодного страхового відшкодування Позивачу, оскільки це зобов`язання саме МТСБУ, котре наразі ухиляється від таких дій. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2025 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4845/25 та відкласти вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги до надходження матеріалів справи №910/4845/25. 
Після надходження матеріалів справи, на підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2025, у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І. та Андрієнка В.В., які входять до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4845/25.
Згідно передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 03.09.2025, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 234, 258, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору. Роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази.
16.09.2024 недоліки апеляційної скарги усунено. 
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2025, у зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О., який входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4845/25.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Буравльов С.І., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Моторно (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 у справі №910/4845/25. Закінчено проведення підготовчих дій. Клопотання Моторно (транспортного) страхового бюро України про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників судового процесу - задоволено. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 10.11.2025. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 03.11.2025 (включно). Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 03.11.2025 (включно). Участь у судовому засіданні для учасників справи не визнано обов`язковою.
Розгляд справи відкладався, зокрема до 16.02.2026.

Явка представників учасників справи

В судове засідання 16.02.2026 представники сторін не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином в електронному кабінеті, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи в апеляційному порядку. 

Розгляд клопотань та заяв учасників справи

Скаржник в апеляційній скарзі просив здійснити розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників судового процесу.
Суд апеляційної інстанції задовольнив це клопотання ухвалою від 22.09.2025.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права дійшов висновку апеляційну скаргу задовольнити, оскаржене рішення у даній справі скасувати.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Суд першої інстанції, на підставі сукупності належних та допустимих доказів визнав встановленими такі обставини.
04.11.2023 о 10:10 у місті Києві по проспекту Академіка Глушкова, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: "Reno", д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та "Chrysler", д.н.з. НОМЕР_2 .
ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля "Reno", д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України, вина якої була встановлена постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 19.12.2023 у справі №752/25653/23.
Внаслідок даної ДТП було пошкоджено автомобіль "Chrysler", д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого, згідно зі Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , була ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність особи, якій належить автомобіль "Reno", д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у Страховій групі згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії №ЕР-216580570.
Вказаний вище поліс передбачає франшизу в розмірі 3 200,00 грн та страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду, спричинену майну 160 000, 00 грн.
На підставі Акту огляду транспортного засобу (дефектної відомості) від 28.11.2023, ремонтної калькуляції №46783 від 09.12.2023, заяви на виплату страхового відшкодування від 15.12.2023 (справа №46783), страхового акту від 22.12.2023 №46783/1, 22.12.2023 згідно платіжної інструкції в національній валюті №7662 від 22.12.2023 позивачем з вирахуванням фрашизи у розмірі 3 200,00 грн сплачено на рахунок ОСОБА_2 22 718,58 грн.
Разом із цим, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04.03.2024 у справі №759/1922/24, яке набрало законної сили 04.04.2024, позов Страхової групи задоволено та визнано недійсним з моменту його укладення поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-216580570, відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб "Reno", д.н.з. НОМЕР_1 .
З метою досудового врегулювання спору, Страхова група звернулася до МТСБУ з претензією №0804 від 08.04.2024, в якій просило здійснити виплату у розмірі 22 718,58 грн.
Однак вказана претензія була залишена без відповіді та задоволення.
У зв`язку з тим, що після визнання недійсним полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-216580570 МТСБУ безпідставно зберегло грошові кошти у розмірі 22 718,58 грн, які були сплачені позивачем потерпілій особі замість відповідача та не були їй повернуті у добровільному порядку, Страхова група звернулося з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди передбачені статтями 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у тому числі завданої джерелом підвищеної небезпеки.
В статті 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок ДТП, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування, згідно з положеннями статті 979 ЦК України, одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (пункт 3 статті 980 ЦК України).
За положенням статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Законом України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування відповідальності).
Відносини у сфері обов`язкового страхування відповідальності регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV; що був чинним станом на час здійснення позивачем регламентної виплати), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Об`єктом обов`язкового страхування відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу згідно зі статтею 5 цього Закону.
Відповідно до статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників.
Статтею 4 Закону № 1961-IV передбачено, що суб`єктами обов`язкового страхування відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.
При цьому страхувальники за цим законом - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.
Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування".
Як визначає стаття 39 Закону № 1961-IV, Бюро є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування відповідальності. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту.
Згідно з підпунктом 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Закону № 1961-IV одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
Для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються централізовані страхові резервні фонди, зокрема (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом (підпункт 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону № 1961-IV).
Отже, страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок ДТП та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм збитків, у тому числі за рахунок МТСБУ у випадках, передбачених Законом № 1961-IV.
Так, зокрема, за змістом підпункту а) пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV за рахунок коштів фонду захисту потерпілих МТСБУ відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
В контексті наведених норм законодавства суд апеляційної інстанції вважає за необхідне нагалосити на тому, що фонд захисту потерпілих, який адмініструється Моторним (транспортним) страховим бюро України, має цільове призначення - забезпечення відшкодування шкоди саме потерпілим особам у випадках, прямо визначених законом, зокрема у разі заподіяння шкоди транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. 
Право на отримання відшкодування за рахунок коштів фонду захисту потерпілих може належати потерпілій особі як первісному кредитору у деліктному зобов`язанні або іншій особі, яка набула право вимоги потерпілого у встановленому законом порядку, зокрема в порядку суброгації. Водночас такий перехід прав є можливим лише за умови існування дійсного зобов`язання, в межах якого відбувається заміна кредитора.
Матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність винного водія в якій була застрахована позивачем на підставі Полісу №ЕР-216580570, Страховою групою було здійснено виплату страхового відшкодування згідно платіжної інструкції в національній валюті №7662 від 22.12.2023.
Згодом рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04.03.2024 у справі №759/1922/24 було задоволено позов Страхової групи, визнано недійсним з моменту його укладення поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-216580570.
Як установлено рішенням суду, договір (страховий поліс), на підставі якого позивач здійснив виплату, визнано недійсним саме з підстав введення страховика в оману при його укладенні, зокрема щодо надання недостовірної інформації про відсутність обов`язку проходження транспортним засобом обов`язкового технічного контролю. При цьому ОСОБА_1 (відповідач у справі №759/1922/24) визнала такі обставини, підтвердивши факт надання недостовірних відомостей (12 лютого 2024 року через електронний кабінет у системі «Електронний суд» ОСОБА_1 подала до суду заяву про визнання позову).
Відповідно до частин 1, 2 5 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. 
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
За змістом статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.
Визнання позивачем недійсності договору страхування фактично заперечує існування правової підстави для здійсненої ним виплати. За таких умов така виплата не є виконанням страхового зобов`язання, а отже не породжує правових наслідків, притаманних належному виконанню, зокрема переходу до страховика прав вимоги потерпілої особи.
Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 20.04.2018 у справі № 910/8982/17 чітко зазначив, що суброгація є заміною кредитора у вже існуючому зобов`язанні та передбачає збереження самого зобов`язання. Відтак, за відсутності дійсного зобов`язання, в межах якого могла б відбутися така заміна, перехід права вимоги є неможливим.
Страхова компанія, яка спочатку добровільно здійснила страхову виплату, а згодом домоглася визнання договору страхування (полісу) недійсним, фактично заперечила існування правової підстави для такої виплати. У зв`язку з цим така виплата втрачає ознаки страхової і трансформується у виконання без належної правової підстави, що тягне застосування наслідків недійсності правочину. За відсутності дійсного договору страхування не виникає ані суброгації, ані регресного зобов`язання, а відтак страхова компанія не може вважатися правонаступником потерпілої особи.
Отже, у зв`язку з визнанням договору страхування недійсним, у позивача відсутні правові підстави вважатися правонаступником потерпілої особи, а відтак - і звертатися з вимогами до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування за рахунок фонду захисту потерпілих.
Спроба позивача перекласти наслідки власних дій, пов`язаних із укладенням та подальшим запереченням дійсності договору, на Моторне (транспортне) страхове бюро України шляхом звернення до фонду захисту потерпілих за відшкодуванням суперечить правовій природі такого фонду та свідчить про обрання неналежного способу захисту.
Належним способом захисту у даному випадку є застосування наслідків недійсності правочину, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України (реституція), а також, з урахуванням встановлених судом обставин введення в оману при укладенні договору, - пред`явлення вимог до особи, яка допустила таке введення в оману, на підставі статті 230 Цивільного кодексу України, зокрема щодо відшкодування завданих збитків.
В свою чергу інший підхід до вирішення питання захисту прав позивача через повернення виплачених ним коштів за рахунок фонду захисту потерпілих призводить до покладення негативних наслідків недійсності правочину на третю особу (МТСБУ), яка не є стороною такого правочину, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а також використання коштів фонду поза межами та не у спосіб, визначений Законом № 1961-IV, що є недопустимим.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції внаслідок неналежної оцінки доказів та неповного встановлення фактичних обставин справи неправильно застосував норми матеріального права, зокрема положення Закону України № 1961-IV та статті 1212 ЦК України, що як наслідок призвело до ухвалення помилкового рішення про задоволення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За результатом апеляційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті оскарженого рішення мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, помилкове застосування норм матеріального права, тому оскаржене рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про повну відмову у задоволенні позовних вимог. 

Судові витрати

Судові витрати пов`язані з розглядом справи слід розподілити згідно вимог ст. 129 ГПК України.
Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу задовольнити.
Рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2025 у справі №910/4845/25 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" (03040, місто Київ, вулиця Васильківська, будинок 14; ідентифікаційний код 39433769) на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України (02653, місто Київ, бульвар Русанівський, будинок 8; ідентифікаційний код 21647131) 3 633,60 грн судового збору за подачу апеляційної скарги. 
Видачу наказу доручити Господарського суду міста Києва. 
Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено та підписано, - 27.03.2026. 

Головуючий суддя В.А. Корсак 

Судді С.О. Алданова

С.І. Буравльов