ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
06 квітня 2026 року 	Справа № 280/2041/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вичинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати противоправною бездіяльність Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України;
зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, зняти арешт на все нерухоме майно, (невизначене майно) (реєстраційний номер обтяження 2148699) накладений 17.02.2004 постановою №б/н, від 10.02.2004 (номером 3788603ZAPАР23347, № реєстра 166059-2332, внутр. № 44011С3223F5522С2636), на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області, перенесений 04.07.2005 приватним нотаріусом Жук Л.М. за №2148699, яка входить до складу спадщини та належить на праві власності ОСОБА_2 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що наявне рішення Василівського районного суду, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, суд видає один виконавчий документ. Для виконання рішення суду потрібно отримати в суді виконавчий документ і звернутися до відповідної державної виконавчої служби протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили з заявою про відкриття виконавчого провадження та доданим до неї виконавчим документом. Логічно вважати, що запис, який був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приватним нотаріусом Жук Л.М. є лише перенесенням архівного запису щодо арешту, який був накладений виконавчою службою, 17.02.2004 року, про що наявна інформація в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна архівний запис, від 17.02.2004 року за номером 3788603ZAPАР23347, № реєстра 166059-2332, внутр. №44011С3223F5522С2636, а дата цього перенесення 04.07.2005 рік приватним нотаріусом Жук Л.М. за №2148699, на підставі Постанови б/н від 10.02.2004 року, Василівського районного суду Запорізької області. Але у зв`язку з тим, що не має можливості ідентифікувати виконавче провадження, ані постанову про відкриття виконавчого провадження, ані постанову про накладення арешту, це позбавляє права ОСОБА_1 обрати належний спосіб захисту своїх порушених прав. Зазначає, що квартира, яка входить до складу спадщини за адресою: АДРЕСА_1 понад 20 років перебуває під арештом. Законні спадкоємці не мають можливості отримати спадщину. Просить задовольнити позовну заяву.
Ухвалою судді від 16.03.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначає, що підставою обтяження нерухомого майна ОСОБА_2 за № 2148699 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є постанова Василівського районного суду Запорізької області б/н від 10.02.2004, що зареєстровано реєстратором: 04.07.2005 приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Жук Л.М., тобто арешт на нерухоме майно померлої ОСОБА_2 не накладався органами державної виконавчої служби Запорізької області при здійсненні виконавчого провадження щодо неї. Зазначає, що Управлінням встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявне обтяження № 2148699: Тип обтяження: арешт (архівний запис); Зареєстровано: 04.07.2005, 10:00:38; реєстратором: Приватний нотаріус Жук Л.М., 71630, Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вул. Ентузіастів, 20, к.77-78, НОМЕР_1 ; Підстава обтяження: постанова, Б/Н, 10.02.2004, Василівський районний суд; Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле; Власник: ПІБ українською мовою: ОСОБА_2 , ПІБ, причина відсутності коду: архівний запис, АДРЕСА_1 ; Додаткові дані: Архівний номер: 3788603ZAPАР23347, Архівна дата: 17.02.2004 11:49:00, Дата виникнення: 17.02.2004, № реєстра 166059-2332, внутр. № 44011С3223F5522С2636. Перевіркою відомостей в Системі, серед іншого, також в ЄДРВП, щодо особи, відомості про яку зазначені в обтяженні № 2148699, інформація про наявність виконавчого провадження відсутня. Таким чином, як вбачається із інформації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, враховуючи усі дані та відомості, що містяться в ньому, в обтяженні № 2148699 відсутнє посилання на будь-який орган державної виконавчої служби Запорізької області або на будь-яке виконавче провадження. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Харченко Ю.Г., з метою вступу у спадщину, яка відкрилась після смерті її матері ОСОБА_2 , позивачу було повідомлено, що у зв`язку з наявністю арешту на все нерухоме майно, нотаріус не має права вчиняти будь-які нотаріальні дії. Вказане підтверджує Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02.07.2025 №81718264.
З витягу з Державного реєстру речових прав, на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.09.2025 №444452253 вбачається, що на невизначене майно, все майно (состав: ціле, стан: добудоване, статус: жиле) ОСОБА_2 накладено арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 2148699, зареєстрований 04.07.2005 реєстратором: Приватний нотаріус: Жук Л.М., 71630, Запорізька обл., Василівський р-н, м. Дніпрорудне, вул. Ентузіастів, 20, к. 77-78, на підставі постанови Василівського районного суду б/н від 10.02.2004. Додактові дані: Архівний номер: 3788603ZAPАР23347, Архівна дата: 17:02.2004, Дата виконання: 17.02.2004, № реєстра: 166059-2332, внутр. № 44011С3223F5522С2636.
З матеріалів справи вбачається, що на чисельні звернення представника позивача відповідач повідомив, що інформація щодо виконавчого провадження під час якого було накладено заначений арешт у автоматизованій систем виконавчих проваджень відсутня.
На адвокатський запит представника позивача Запорізький обласний державний нотаріальний архів листом від 29.09.2025 №1320/01-21 повідомив, що в справах Жук Л.М., приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу, запис щодо арешту №2148699 відсутній.
На заяву представника позивача про видачу копії постанови Василівського районного суду б/н від 10.02.2004, Заводський районний суд м. Запоріжжя листом від 24.02.2026 вих.№01-63/105/2026 повідомив, що надати копію вище вказаної постанови не можливо, оскільки станом на 24.02.2026 розглянуті справи Василівського районного суду Запорізької області та його архів до Заводського районного суду м. Запоріжжя не передавались. Заводському районному суду м. Запоріжжя надано лише доступ до автоматизованої системи документообігу «Д-3», положення якої було затверджено Рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30, щодо запровадження документообігу у судах загальної юрисдикції, яке було введено в дію 01.01.2011.
Позивач зазначає, що квартира, яка входить до складу спадщини за адресою: АДРЕСА_1 перебуває під арештом. Законні спадкоємці не мають можливості отримати спадщину, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. 
Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час накладення арешту на майно позивача регламентувались Законом України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-XIV).
Відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною другою статті 2 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».
Частиною першою статті 6 Закону № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Приписами статті частини другої статті 25 Закону № 606-ХІV передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Процедура накладення арешту на майно боржника врегульована статтею 57 Закону №606-XIV. Частинами першою та другою вказаної статті було передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №606-XIV підлягає примусовому виконанню.
Відповідно до статті 30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.
Частинами першою, другою статті 50 Закону №606-XIV було обумовлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій ообі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що арешт з майна знімається у разі закінчення виконавчого провадження (крім певних винятків), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. В інших випадках повернення виконавчого документа законодавчо мотивованих підстав для безумовного зняття арешту з майна боржника не передбачено.
До матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження того, що на даний час відносно ОСОБА_2 відкриті будь-які виконавчі провадження. Також не надано доказів, що виконавчі провадження взагалі існували.
Проте, з матеріалів справи вбачається, що на невизначене майно, все майно (состав: ціле, стан: добудоване, статус: жиле) ОСОБА_2 накладено арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 2148699, зареєстрований 04.07.2005 реєстратором: Приватний нотаріус: Жук Л.М., 71630, Запорізька обл., Василівський р-н, м. Дніпрорудне, вул. Ентузіастів, 20, к. 77-78, на підставі постанови Василівського районного суду б/н від 10.02.2004. Додаткові дані: Архівний номер: 3788603ZAPАР23347, Архівна дата: 17:02.2004, Дата виконання: 17.02.2004, № реєстра: 166059-2332, внутр. № 44011С3223F5522С2636. 
Враховуюче вищевикладене, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 182 Цивільного кодексу України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV (далі - Закон №1952-IV).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону №1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно ст. 10 Закону №1952-ІV державним реєстратором є, в тому числі, нотаріус.
За приписами ч. 1 ст. 11 Закону №1952-ІV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону №1952-ІV державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Отже, судом встановлено, що реєстрація обтяження на невизначене майно, все майно (состав: ціле, стан: добудоване, статус: жиле) ОСОБА_2 була проведена Приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Жук Л.М. на підставі постанови Василівського районного суду б/н від 10.02.2004. Наявність будь яких виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_2 матеріалами справи не підтверджено.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про неналежне обрання позивачем способу захисту свої порушених прав, оскільки в даному випадку відсутня будь-яка протиправна бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_2 .
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд –
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (69005, Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164, код ЄДРПОУ 43315529) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вичинити певні дії, - відмовити.
Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної статтею 287 КАС України, набирає законної сили у строк та порядку, визначеному статтею 272 КАС України.
Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної статтею 287 КАС України, оскаржується у строк та порядку, встановленому частиною 6 статті 287 КАС України.

Суддя Н.В. Стрельнікова