справа № 711/7302/25
провадження № 2/753/9160/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Коренюк А.М.
при секретарі Лавринчук А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Національна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних нарахованих на суму боргу, суд - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у серпні 2025 року звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до ПАТ НАСК «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних нарахованих на суму боргу, яким ухвалою від 12.08.2025 року матеріали справи передано до Дарницького районного суду м.Києва.
Позов мотивований тим, що 15.03.2025 року о 19 год. 00 хв. на автодорозі "Бориспіль-Дніпро", 43 км, сталася дорожньо-транспорта пригода, за якої  ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, у порушення п.п.2.10 "а", 13.3 ПДР України, здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить йому відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, та під його керуванням, що призвело до пошкодження автомобіля.
 
Постановою Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 16.04.2025 року, яка набула чинності,  ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушеннь, передбачених ст.122-4, 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу - 3 400 грн. 00 коп. 
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована вПАТ НАСК «Оранта»  відповідно до Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30.12.2024 року № 226112053.
17.03.2025 року він звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» із заявою про випрату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , й відповідачем здійснено огляд пошкодженого автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , в присутності позивача. При цьому, у протоколі огляду транспортного засобу від 17.03.2025 року було зазначено, що окрім інших пошкоджень, зазначених в протоколі, дзеркало заднього огляду розбито та підлягає заміні повністю.
31.03.2025 року він звернувся із заявою до незалежного судового експерта Стариця М.В. про проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи з метою визначення вартості збитків (шкоди), завданої внаслідок ДТП, й листом від 31.03.2025 року ПАТ НАСК «Оранта» було запрошено взяти участь в проведенні вказаної експертизи. Проте, вказане запрошення ПАТ НАСК «Оранта» було проігноровано.
За результатами проведеної експертизи складено висновок незалежного судового експерта № 27 від 24.04.2025 року про проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи щодо визначення вартості збитків (шкоди), завданих внаслідок ДТП, належним чином завірена копія якого направлена ПАТ НАСК «Оранта».
Відповідно до висновку, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ, пошкодженого внаслідок ДТП, без ПДВ, станом на 15.03.2025 року склала 110 649 грн. 68 коп., витрати за експертизу (вартість) склала 6 000 грн.00 коп., проте 26.05.2025 року ПАТ НАСК «Оранта» без документального обґрунтування та узгодження суми страхового відшкодування з позивачем здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 48 098 грн. 38 коп., що в більше, як в два рази менше, ніж визначено прведеною на його замовлення експертизою (110 649 грн. 68 коп.).
Відповідно, ним подано заяву про виплату страхового відшкодування до ПАТ НАСК «Оранта» 17.03.2025 року, яким здійснено частину виплати страхового відшкодування в сумі 48 098 грн. 38 коп. 26.05.2025 року, а тому стном на 15.06.2025 року у ПАТ НАСК «Оранта» виникла заборгованість перед ним в сумі 60 051 грн. 30 коп. (110 649 грн. 68 коп. - вартість відновлювального ремонту без ПДВ - 48 098 грн. 38 коп. - частина страхового відшкодування, сплачена ПАТ НАСК «Оранта», без ПДВ, 2 500 грн. франшиза), що є порушенням ПАТ НАСК «Оранта» строків виплати страхового відшкодування, наслідчокм чого є заборгованість за неналежне виконання зобов`язання за договором з дати спливу строку виплати.
Відповідно до п.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже, за період з 15.06.2025 року (початок прострочення зобов`язання ПАТ НАСК «Оранта» по 04.08.2025 року (день подачі позовної заяви) пеня складає 2 601 грн. 13 коп., 60 051 грн. 30 коп. (сума боргу) х 31,0% (подвійна облікова ставка) х 51 (кількість днів прострочення)/365 днів. Розмір інфляційних втрат за первод з 15.06.2025 року по 04.08.2025 року складає 480 грн. 41 коп., й за вказаний період (з 15.06.2025 року по 04.08.2025 року) ним, також, нарахровано 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 251 грн. 72 коп. 
Отже, загальна сума, що підлягає стягненю з урахуванням пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних нарахованих на суму боргу, складає 63 384 грн. 64 коп.: 60 051 грн. 38 коп. - сума боргу за страховим відшкодуванням + 2 601 грн. 13 коп. (пеня), 480 грн. 41 коп. (інфляційна складова боргу) + 251 грн. 72 коп. (3% річних).
Також ним понесені витрати 6 000 грн. 00 коп. - на проведення автотоварознавчого дослідження, які просить стягнути з відповідача на його користь.
Прозивач в судове засідання не з`явивлися, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду), а будучи присутнім в судовому засіданні 25.12.2025 року, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, клопотання, за наявності в матеріалах справи відзиву ПАТ НАСК «Оранта» на позов від 07.11.2025 року (а.с.77-109), й, у тому числі, судової авто-товарознавчої експертизи, за наявності в матеріалах справи різних за оцінкою пошкоджень автомобіля, не заявляв.
Представник відповідача ПАТ НАСК «Оранта» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду).
ПАТ НАСК «Оранта» подано відзив на позов від 07.11.2025 року (а.с.77-109), у якому позовні вимоги не визнав вцілому, просив відмови у їх задоволенні. Вказавши про таке.
31 грудня 2024 року між ПАТ HACK «ОРАНТА» та ОСОБА_3 укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс 226112053), яким було застраховано цивільну відальність володільця забезпеченого транспортного засобу «Мерседес Бенц», д.н. НОМЕР_1 , ліміт страхового відшкодування за шкоду завдану майну- 160 000грн., франшиза - 2500.
15 березня 2025 року сталася ДТП за участю забезпеченого договором страхування автомобіля, яким керував ОСОБА_4 , «Тайота», д.н.з. НОМЕР_3 ; в результаті ДТП автомобілі зазнали пошкоджень, чим їх власникам було завдано матеріальну шкоду.
Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальпим ремонтом /транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст.988 ЦК України та ст.9 Закону України «Про страхування» страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних, прямих збитків.
За результатами огляду пошкодженого автомобіля 17.03.2025 року складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку №94-D/16/ll, на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092 в поточній редакції), згідно висновків якого матеріальний збиток, завданий власнику майна «TAYOTA LEND CRUISER», 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок ДПТ, склав 57 794 гри. 05 коп. (з ПДВ) та 50 598 гри. 38 кон. (без ІІДВ)
Тим чамим, вважає, що ПАТ HACK «ОРАНТА» належним чином виконало вимоги положень п.п. 34.2. 34.3. ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховик зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (і тільки якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди).
На підставі зібраних документів, та у відповідності з вимогами чинного законодавства, розраховано та виплачено страхове відшкодування 48 098 грн. 00 коп. (50 598.38 грн. - 2 500 грн. франшизи), які були сплачено позивачу на його розрахунковий рахунок (платіжне доручення №30929 від 26.05.25 року. Таким чином, HACK «ОРАНТА» належним чином, в повному об`ємі і відповідно до положень чинного законодавства виконало свої зобов`язання, забезпечивши у встановленому законом порядку проведення огляду, щодо якого претензій чи зауважень з боку позивача не надходило.
Правове обгрунтування відмови у доплаті по власне замовленому звіту позивача. Так, при врегулюванні страхового випадку діє чітко визначений алгоритм дій при визначенні розміру збитку: спочатку страховик оцінює розмір завданої шкоди, у даному випадку: у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст.22 «відшкодування шкоди, заподіяної третій особі» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Будь-яка оцінка чи експертиза є приблизною оцінкою вартості збитків, оскільки потерпіла особа ще не здійснювала відновлення свого транспортного засобу, реальні ж збитки підтверджують саме акти виконаних робіт та платіжні документи до них.
Висновок експерта, проведжений на замовлення позивача, № 27 судового експерта Старинець М.В. включає в собі зайві деталів, які підлягають до заміни, однак в протоколі огляду та незалежному звіті ПАТ НАСК «ОРАНТА» ці деталі підлягають ремонту: скло дверей праве - ліве (вартість заміни на нове - 13 785,22 грн., позиція - 1519 в запасних частинах калькуляції). В протоколі огляду НАСК «ОРАНТА», а також у фото-додатках вбачається, що скло дверей не пошкоджене, а ціле (диск з фотододатками додано до відзиву). Зеркало зовнішнє: вартість заміни на нове - 71 800,75 грн., позиція - 1737 в калькуляції), однак експертом додатково до запасних частин включено облицьовку дзеркала вартістю 5 164,66 грн., як зайву деталь, оскільки облицьовка дзеркала вже входить до компелекту зеркало зовнішнє вартістю 71 800, 75 грн.
Таким чином, Висновок експерта є неналежним доказом по справі, не може бути підставою для доплати страхового відшкодування страховиком, оскільки містить зайві деталі, що не мають відношення до ДТП та суперечать протоколу огляду.
Позивач власноручним підписом засвідчив вірність проведеного огляду автомобіля та відповідач виплатив страхове відшкодування в повному об`ємі і у встановлені строки. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється його виконапням.
Позивач не заявляв перед судом клопотання про проведення незалежної судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру матеріального збитку при наявності спірних сум матеріального збитку, та непогодженням із сумою визначеною ПАТ НАСК «ОРАНТА», а вирішив сам замість страховика визначити розмір страхового відшкодування. У справі № 642/4558/16-п суди, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що матеріалами справи не підтверджено заявлений позивачем розмір матеріального збитку та останнім не подано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.
Тому, другим етапом, що передбачено чинним законодавством є те, що страховик здійснює доплату відшкодування на підставі положень п 8.5.6. Методики товарознавчої експертизи, що передбачають можливість корегування вартості ремонту за умови документального підтвердження відновлення КТЗ чи його складової частини на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві.
Проте позивачем не надано ні страховику, ні до суду, документів на підтвердження проведення ремонту пошкодженого автомобіля (актів виконаних робіт, первинних фінансових Документів про оплату виконаних робіт тощо); ні в позовній заяві, ні у наданих поясненнях позивач не зазначав, чи відремонтував він транспортний засіб.
ПАТ HACK «ОРАНТА» може здійснити доплату різниці лише після надання актів виконаних робіт, первинних фінансових документів про оплату.
Таким чином розмір прямого матеріального збитку, як підстава для розрахунку розміру страхового відшкодування, має визначатися судом виходячи з приписів та положень ст.ст.22, 29, 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності сласників наземних транспортних засобів», що в свою чергу веде до логічної і обгрунтованої відмови в задоволенні позову.
Законність виплати страхового відшкодування на підставі звіту - дослідження, наданого траховиком, в строки та порядку визначеного ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в аналогічних справах, де позивачами, як доказ надавались замовлені ними самостійно рахунки-фактури чи звіти-дослідження, також підтверджується і судовою практикою.
Окрім того, звернув увагу суду, що заходів примусу чи штрафних санкцій регулятором НБУ до HACK «ОРАНТА» не застосовано, а отже виплата страхового відшкодування відповідає нормам діючого законодавства та не порушує права позивача.
Більше того у відповіді «Про розгляд звернення» №15-005/56678 від 23.07.25 року Національний Банк України, вказав позивачу, що у випадку наявності документів, що підтверджують факт проведеного ремонту, їх необхідно надати страховику для отримання доплати у розмірі, що не перевищує суми утриманого податку на додану вартість.
Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних та пені.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання і грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК). Отже, передбачений ч.2 ст.625 ЦК обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь прострочення, а також 3% річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення (п.66 постанова Великої Палати Верховного суду від 07.02.2024р. у справі №910/3831/22).
Відповідно до ч. ст.612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до висновку Верховного суду викладеного у постанові від 15.08.2023 р. у справі №513/730/21 «...відповідальність страховика, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах. Тобто, саме з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про стягнення з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь позивача страхового відшкодування, у страховика настав строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на те, що на момент звернення позивача до суду з позовом між ними та ПрАТ «СК «Юнівес» не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України.» Таке застосування норм матеріального права узгоджується із висновком Верховного Суду/ викладеним у постанові від 21.04.2022р. у справі № 447/2222/20 та постанові від 22.12.2023 року у справі №345/3049/22.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі № 373/2054/16-ц зазначено, що при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Отже, в зв`язку з тим, що на відсутнє будь-яке судове рішення, яке набрало законної сили, щодо стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування, а тому строк для виконання грошового зобов`язання не настав і можливість застосування до відповідача цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання відсутня, а тому заявлені позовні вимоги до HAT HACK «ОРАНГА» в частині стягнення матеріальної шкоди, пені, інфляції, 3% річних не підлягають задоволенню та є бажанням позивача стягнути додаткові грошові кошти за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави.
Відповідь на відзив позивачем не подана.
Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 161/4985/17 (провадження № 14-71 цс 19) вказано, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи: позовній заяві; відзиві на позовну заяву (відзиві); відповіді на відзив; запереченнях; поясненнях третьої особи щодо позову або відзиву (частини перша та друга статті 174 ЦПК України). Заяви по суті справи мають бути оформлені згідно з вимогами статей 175-181 ЦПК України.
Щодо процесуальних питань при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України), які у разі подання у письмовій формі повинні бути оформлені згідно з вимогами статті 183 ЦПК України.
Копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (частина дев`ята статті 83 ЦПК України).
Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (частина четверта статті 183 ЦПК України).
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за вказаною адресою місця проживання, а відтак за матеріалами справи відповідач вважається належно повідомленим про час розгляду.
Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом.
Виходячи з положень ст.13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).
Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).
У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом питання по суті.
Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив тощо, реалізованого сторонами процесуального права, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенню із наступних підстав.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.
Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Справа розгладалась у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Судом встановлено, що 15.03.2025 року о 19 год. 00 хв. на автодорозі "Бориспіль-Дніпро", 43 км, сталася дорожньо-транспорта пригода, за якої  ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, у порушення п.п.2.10 "а", 13.3 ПДР України, здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, та під його керуванням, що призвело до пошкодження автомобіля (а.с.9, 11-12, 13).
 
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрохована ПАТ HACK «ОРАНТА». 
Так, 31.12.2024 року між ПАТ HACK «ОРАНТА» та ОСОБА_3 укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності шсників наземних транспортних засобів (поліс 226112053), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «Мерседес Бенц», д.н. НОМЕР_1 , ліміт страхового відшкодування за шкоду завдану майну - 160 000грн., франшиза - 2 500 (а.с.48).
Постановою Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 16.04.2025 року, яка набула чинності,  ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу - 3 400 грн. 00 коп. (а.с.9).
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`Язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
Позивач 17.03.2025 року, що ним визнається, звернувся до ПАТ НАСК «Оранта» із заявою про випрату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , й відповідачем здійснено огляд пошкодженого автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , в присутності позивача, що, також, визнається позивачем. 
Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальпим ремонтом /транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст.988 ЦК України та ст.9 Закону України «Про страхування» страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних, прямих збитків.
За результатами огляду пошкодженого автомобіля 17.03.2025 року складеного на замовлення ПАТ НАСК «Оранта» Звіт про визначення вартості матеріального збитку №94-D/16/ll від 12.05.2025 року, на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092 в поточній редакції), згідно висновків якого матеріальний збиток, завданий власнику майна «TAYOTA LEND CRUISER», 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок ДПТ, склав 57 794 гри. 05 коп. (з ПДВ) та 50 598 гри. 38 кон. (без ПДВ) (а.с.87-107).
Позивач не погодився зі Звітом №94-D/16/ll від 12.05.2025 року, проведеним за замовленням ПАТ НАСК «Оранта», й з метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженням, й належному позивачу автомобіля внаслідок дорожньо-транспортої пригоди, ним замовлено проведення автоторознавчого дослідження, за наслідом якого судовим експертом Старинець М.В. складено Висновок за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 24.04.2025 року № 27, за яким вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ пошкодженого унаслідок ДТП без ПДВ станом на дату ДТП 15.03.2025 року складає 110 649 грн. 68 коп., сума якої позивачем покладена в основу вимоги позову (а.с.14-24, 25-41).
Матеріали справи містять два різні висновки щодо оцінки пошкодженого транспортного засобу - автомобіля, належного позивачу, «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , за Звітом про визначення вартості матеріального збитку №94-D/16/ll від 12.05.2025 року, проведеним на замовлення ПАТ НАСК «Оранта»,за яким матеріальний збиток, завданий власнику майна «TAYOTA LEND CRUISER», 2021 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок ДПТ, склав 57 794 гри. 05 коп. (з ПДВ) та 50 598 гри. 38 кон. (без ПДВ) (а.с.87-107), а за Висновком, проведеним за замовленням позивача, за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 24.04.2025 року № 27, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносму складових КТЗ пошкодженого унаслідок ДТП бенз ПДВ станом на дату ДТП 15.03.2025 року складає 110 649 грн. 68 коп., сума якої позивачем покладена в основу вимоги позову (а.с.14-24, 25-41).
Позивач обізнаний про наявність у матеріалах справи двох різних висновків пошкодженого транспортного засобу - автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , до суду із клопотанням про призначеня по справі судової авто-товарознавчої експертизи, з метою усунення вказаних суттєвих суперечностей (110 649 грн. 68 коп. й 50 598 гри. 38 коп.), не звертався, а тому суд не має можливості визначити правильний розмір відшкодування, яке має бути стягнуто з відповідача, та чи є воно таким, зважаючи на проведену виплату (50 598 гри. 38 коп. - 2 500 грн.00 коп. (франшиза) = 48098 грн. 38 коп.), та вважає, що це є підставою для відмови у позові, й вказує на те, що позивач не забезпечив суду належних, достатність та допустимих доказів про дійсний розмір збитку, що є наслідком для відмови у позові, адже обов`язок доказування покладається на позивача.
За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Ч.1 ст.72 ЦПК України визначає, що експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.
У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 727/6606/16 зазначено, що відповідно до статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Згідно з частиною другою статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Згідно зі статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Крім того, відповідно до абзацу 10 частини другої пункту 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, у вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 КК України або за відмову від надання висновку за статтею 385 цього Кодексу.
Отже, з урахуванням приписів ч.7 ст.102 ЦПК України, обов`язковою вимогою до висновку експерта є вказівка на те, що останній обізнаний про відповідальність.
З огляду на викладене, якщо у висновку експерта, проведеного на замовлення позивача, відсутні відомості про попередження (обізнаність) його про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 КК України або за відмову від надання висновку за статтею 385 цього Кодексу, то такий висновок є недопустимим доказом.
Наведене відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 04 листопада 2020 року у справі № 904/684/18.
Зі змісту висновку, проведеного за замовленням позивача, за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи від 24.04.2025 року № 27, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ пошкодженого унаслідок ДТП бенз ПДВ станом на дату ДТП 15.03.2025 року складає 110 649 грн. 68 коп., сума якої позивачем покладена в основу вимоги позову (а.с.14-24, 25-41), який було долучено позивачем у якості доказу, вбачається, що він не містить відомостей про те, що експерт Старинець М.В. попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 КК України або за відмову від надання висновку за статтею 385 КК України.
За таких обставин вказаний висновок суд вважає недопустимим доказом і не оцінює його при ухваленні рішення у даній справі.
Зважаючи на те, що основна вимога позову - стягнення з відповідача частини суми страхового відшкодування 60 051 грн. 38 коп., як різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля (110 649 грн. 68 коп.) та виплаченою сумою страхового відшкодування (48 098 грн. 30 коп.) (110 649 грн. 68 коп. - 48 098 грн. 30 коп. = 60 051 грн. 38 коп.), позивачем не доведена, похідні вимоги від основної вимоги позову - стягнення пені (2 601 грн. 13 коп.), інфляційних втрат (480 грн.41 коп.), трьох відсотків річних нарахованих на суму боргу - 251 грн. 72 коп., також не підлягають задоволенню.
На підставі зібраних документів ПАТ НАС «Оранта» було розраховано та виплачено страхове відшкодування 48 098 грн. 00 коп. (50 598.38 грн. - 2 500 грн. франшизи), які були сплачено позивачу на його розрахунковий рахунок, платіжне доручення №30929 від 26.05.25року. 
Позивач вважає виплату ПАТ НАС «Оранта» недостатньою для відновляння пошкодженого автомобіля й за його замовленням прведено оцінку пошкодженого майна Висновок транспортно-товарознавчої експертизи від 24.04.2025 року № 27, яким визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносму складових КТЗ пошкодженого унаслідок ДТП без ПДВ станом на дату ДТП 15.03.2025 року складає 110 649 грн. 68 коп
У ч.3 статті 12, ч. 1 статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі випадків наявності підстав звільнення від доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України).
У справі «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» ЄСПЛ наголосив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
У відповідності до п.36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.
Таким чином, особою, відповідальною за завдані у даному випадку збитки, згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах визначеного розміру страхового відкодування та ліміту такого страхового відшкодування, передбаченого вказаним Законом, є відповідач.
Проте, відповідач вказує, що він вцілому виплатив позивачу страхове відшкодування в сумі 48 098 грн. 38 коп. без врахування ВТВ та ПДВ, з вирахуванням суми франшизи 2 500 грн., позивачем не надано рахунок на проведення ремонтних робіт вказаного автомобіля з підтверджувальних документів про оплату проведеного ремонту, а тому відповідач правомірно виплатив страхове відшкодування без врахування вказаного податку, виходячи із положення ст. 36.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Так, відповідно до ст.36.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. 
Позивач суду як відомостей, так й доказів, що ремонтні роботи щодо пошкодженого автомобіля в установах, які є платниками ПДВ, не провів, не надав, й встановлена обставина, окрім іншого, враховується судом при вирішення спору до відповідача.
Так, зважаючи на положення ст.36.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", визначені правові позиції ВС у подібнах правовідносинах(постанова КГС у складі Верховного Суду від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17), у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ. 
Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
З урахуванням встановлених обставин та розподілу тягаря доказування відсутні підстави стверджувати, що позивачем доведено вимоги позову; в матеріалах справи відсутні належні, допустимі й достатні документи, як докази, на підтвердження вказаної вимоги. 
За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до приписів ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ст.ст. 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.
Відповідно до правил ст.78 ЦПК України про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.
Ст.ст. 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами.
За загальним правилом, встановленим ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (п.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу, якщо про це не звертаються сторони.
Інші доводи позивача, які наведені у позові, відзиві на позов, в межах наданих доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір, витрати на правову допомогу, понесені позивачем покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Національна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних нарахованих на суму боргу, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Київського апеляційного суду.

СУДДЯ: