Справа № 397/100/26 
н/п : 1-кп/397/89/26 

В И Р О К
Іменем України

31.03.2026 селище Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді – ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Олександрівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.01.2024 за № 42024120040000010 по обвинуваченню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка Олександрівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта вища, який одружений, працює на посаді керівника загального відділу Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України (далі КК України), 
за участю:
секретарів судового засідання – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора – ОСОБА_5 ,
обвинуваченого – ОСОБА_2 ,
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення у сфері охорони державної таємниці, недоторканності державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, а саме: ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Так, рішенням першої сесії восьмого скликання Олександрівської селищної ради від 24.11.2020 № 1 ОСОБА_2 обрано депутатом Олександрівської селищної ради восьмого скликання Кропивницького району Кіровоградської області. 
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. 
Відповідно до положень ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни (військовозобов`язані та резервісти) зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях. 
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. 
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на усій території України оголошено воєнний стан (Указ затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX), який неодноразово продовжувався та триває по теперішній час. Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено та триває на цей час загальна мобілізація з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань. 
ОСОБА_2 , будучи військовозобов`язаним, перебуваючи з 28.01.2022 на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , пройшов медичний огляд, за результатами якого рішенням військово-лікарської комісії від 18.09.2023 визнаний придатним для проходження військової служби. 
У подальшому, на підставі ст. 65 Конституції України та за відсутності підстав, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які б надавали останньому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, ОСОБА_2 15.12.2023 у приміщенні Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, яке розташоване за адресою: вул. Незалежності України, 78, селище Олександрівка Кропивницького району Кіровоградської області, уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 оголошено бойову повістку на відправку до команди № НОМЕР_1 окремої механізованої бригади Збройних Сил України для проходження військової служби за мобілізацією, та вказано про необхідність його явки на 12:00 год. 18.12.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку ОСОБА_2 особисто отримав, поставивши свій підпис у розписці про отримання повістки.
Після цього, ОСОБА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, будучи належним чином повідомленим про явку за бойовою повісткою, ознайомленим про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України у разі неявки, 18.12.2023 прибув у визначений час до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , однак відмовився відправлятись для проходження військової служби у складі команди № НОМЕР_1 окремої механізованої бригади Збройних Сил України, у зв`язку із призовом за мобілізацією, через уявні релігійні переконання, таким чином умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тим самим порушивши вимоги ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію».
Крім того, ОСОБА_2 викликано на 19.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за зазначено вище адресою, у приміщенні якого уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 оголошено бойову повістку на відправку до команди № НОМЕР_2 Миколаївського навчального центру для проходження військової служби за мобілізацією, та вказано про його явку на 08:00 год. 20.09.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку ОСОБА_2 особисто отримав, поставивши свій підпис у розписці про отримання повістки.
Після цього, ОСОБА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, будучи належним чином повідомленим про явку за бойовою повісткою, ознайомленим про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України у разі неявки, 20.09.2024 прибув у визначений час до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , однак відмовився відправлятись для проходження військової служби у складі команди № НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із призовом за мобілізацією, через релігійні переконання, таким чином повторно, умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тим самим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію». 

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив що, дійсно отримував повістки для проходження військової служби, проте відмовився від такого проходження через релігійні переконання – не може тримати зброю в руках та нею користуватися, є членом Церкви Адвентистів сьомого дня з 2001 року, де похрещений. Крім того, вказав, що у порушення вимог чинного законодавства стосовно нього не виносився жодний наказ про проходження ним військової служби, його зарахування до команд та його з відповідним наказом не ознайомлювали.
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що є дружиною обвинуваченого та також являється членом Церкви Адвентистів сьомого дня, вони є віруючими людьми і у зв`язку з цим її чоловік не може користуватися зброєю, тобто проходити військову службу. Підтвердила факт того, що її чоловік отримував бойові повістки, але від проходження військової служби відмовлявся через релігійні переконання. 
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що 15.12.2023 був присутнім при врученні ОСОБА_2 повістки, яка отримана була особисто останнім і про що він поставив свій підпис. Зміст повістки не пам`ятає. Також, він разом з ОСОБА_8 доставляв повістки для проходження ВЛК на робоче місце ОСОБА_2 , яка останнім також була особисто отримана.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що був свідком вручення повістки ОСОБА_2 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була отримана особисто останнім.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що у вересні 2024 року був свідком вручення ОСОБА_2 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2  повістки для його відправки для проходження військової служби, яка отримана останнім і після чого пішов з приміщення РТЦК. Через деякий час ОСОБА_2 повернувся і пояснив, що через релігійні переконання не можу проходити військову службу.
Вина обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується також зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими у судовому засіданні доказами:
-даними Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.01.2024, номер кримінального провадження 42024120040000010, з якого вбачається, що 15.12.2023 та 19.09.2024 ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаному ОСОБА_2 було вручено повістки на відправку по мобілізації, проте останній відмовився відправлятись для проходження військової служби через релігійні переконання (а.к.п. 1);
-даними рапорту начальника Олександрівського відділу Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області, в якому він повідомив, що під час вивчення єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події відділу поліції № 1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області встановлено, що 15.12.2023 ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаному ОСОБА_2 , який визнаний придатним, вручено повістку на відправку по мобілізації на 18.12.2023 в команду № НОМЕР_1 ОМБР. За вищевказаною повісткою ОСОБА_2 в команду № НОМЕР_1 ОМБР не прибув. Відомості про вказану подію внесено до єдиного обліку ІКС ІПНП за № 26 від 01.01.2024, однак до ЄРДР відомості не внесено та з урахування викладеного просив дозволу зареєструвати рапорт та матеріали до Єдиного реєстру досудових розслідувань з попередньою правовою кваліфікацією – ст. 336 КК України (а.к.п. 4);
-даними повідомлення № 3205 від 22.12.2023 тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 про кримінальне правопорушення, згідно якого, під час здійснення мобілізаційних заходів на виконання Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», встановлено, що громадянин ОСОБА_2 перебуває на військовому обліку військовозобов?язаних в шостому ділі ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час проходження військово-лікарської комісії 18.09.2023 ОСОБА_2 визнаний придатним до військової служби. 15.12.2023 ІНФОРМАЦІЯ_4 військовозобов`язаному ОСОБА_2 вручено повістку на відправку по мобілізації на 18.12.2023 в команду № НОМЕР_1 ОМБР. З вищевказаною повісткою ОСОБА_2 не з`явився. Ураховуючи викладене, просив прийняти, зареєструвати повідомлення та надіслати до ІНФОРМАЦІЯ_5 витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.к.п. 29);
-даними повісток на відправку, згідно яких ОСОБА_2 , 1973 року народження, який працює в Олександрівській селищній раді, викликався на 13:00 год. 20.10.2023, на 12:00 год. 14.12.2023, на 12:00 год. 18.12.2023, яку, згідно розписки, отримав 15.12.2023 для відправки у команду № НОМЕР_1 ОМБР (а.к.п. 30, 38, 40-41);
-даними картки обстеження та медичного огляду від 18.09.2023 № 108/719 та довідки ВЛК № 108/779, згідно яких ОСОБА_2 був визнаний здоровим і таким, який придатний до військової служби (а.к.п. 31-32);
-даними листа № 01-22/339/1 від 24.10.2023, згідно якого Начальник районної військової адміністрації повідомив ОСОБА_2 , що відповідно до ст. 4 розділу I Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу), на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову службу. Так як, ОСОБА_2 не підлягає призову на строкову військову службу за віком, отже не може бути направленим для проходження альтернативної (невійськової) служби. У зв`язку з цим у Кропивницької військової адміністрації відсутні повноваження щодо направлення ОСОБА_2 для проходження альтернативної (невійськової) служби (а.к.п. 57);
-даними військового квитка серія НОМЕР_3 , відповідно до якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Указом Президента України № 452/2023 від 26.07.2023 призваний у Збройні сили України по мобілізації. 18.09.2023 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_6 визнаний придатним до військової служби. 17.10.2023 присвоєно військове звання солдат. 28.01.2002 взятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.к.п. 68-69);
-даними відповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 216 від 23.01.2025 слідчому слідчого відділення ВП № 1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУП в Кіровоградській області, згідно якої 20.09.2024 за вих. № 2494 ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку ст. 60 КПК України, абз. 15 п. 79 Порядку організації та ведення обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, було направлено повідомлення про кримінальне правопорушення за ст. 336 КК України, вчинене громадянином ОСОБА_2 , який не прибув в команду № НОМЕР_2 МНЦ 20.09.2024 на 08:00 год. (а.к.п. 71-72);
-даними довідки про результати проведення перевірки інформації та повідомлення про кримінальне правопорушення, згідно якої 19.09.2024 о 12.00 год. ОСОБА_2 вручено повістку про призов на військову службу під час мобілізації на 20.09.2024 о 08.00 год. в команду № НОМЕР_2 МНЦ. 20.09.2024, прибувши о 07.55 год. до ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_2 відмовився від відбуття до команди через релігійні переконання (а.к.п. 83-84, 86);
-даними повістки, згідно якої ОСОБА_2 , 1973 року народження, викликався на 08:00 год. 20.09.2024, яку, згідно розписки, отримав 19.09.2024 для відправки у команду № НОМЕР_2 МНЦ (а.к.п. 87, 97);
-даними рапорту старшого інструктора ВРК ІНФОРМАЦІЯ_8 , яким останній доповів, що 20.09.2024 о 07:55 год. до чергової частини ІНФОРМАЦІЯ_8 прибув військовозобов`язаний ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пред`явив повістку про відправку за призовом по мобілізації в команду № НОМЕР_2 МНЦ на 20.09.2024 на 08:00. Після розмови з начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_2 відмовився в категоричні формі убувати до 235 МНЦ. Вийшов з приміщення ТЦК та пішов у невідомому напрямку (а.к.п. 92);
-даними відповіді № 2483 від 19.09.2024 начальника відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 про розгляд заяви ОСОБА_2 про звільнення від призову на військову службу під час мобілізації та заміну військового обов`язку на альтернативну (невійськову), згідно якої ОСОБА_2 було повідомлено, що відповідно до положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 154 від 23.02.2022, заміна проходження військової служби під час мобілізації на альтернативну (невійськову) службу військовозобов`язаним не передбачено. Відповідно правового порядку для звільнення ОСОБА_2 від призову на військову службу під час мобілізації та заміни військового обов`язку на альтернативну (невійськову) службу військовозобов`язаним не передбачено (а.к.п. 102).

Таким чином, надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази мають характер логічних, послідовних, об`єктивнихі в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню. Зазначені докази винуватості обвинуваченого є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки повністю підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному проваджені, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України. Даними доказами встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого ОСОБА_2 та інші обставини зазначені у ст. 91 КПК України, що підлягають доказуванню. Жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання перелічених вище доказів недопустимими відсутні. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.
За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст. 85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_2 ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Крім того, суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_2 підтвердив та не спростував факту отримання ним особисто повісток і відмову від відправки до складу команд (який підтвердила у судовому засіданні в тому числі і свідок ОСОБА_6 , яка є дружиною обвинуваченого).
Такий висновок судом зроблений поза розумним сумнівом.
А отже, враховуючи зазначене вище, вина обвинуваченого ОСОБА_2 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доведена, а тому суд кваліфікує його дії за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Під час судового розгляду обвинуваченим подано клопотання про закриття кримінального провадження на підставі того, що стосовно нього не виносилося жодного наказу про його призов, яке розглядається судом в нарадчій кімнаті при ухваленні вироку відповідно до норм КПК України (про що роз`яснювалося обвинуваченому під час судового розгляду) і з приводу якого суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися, зокрема, військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.
Згідно п. 81 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі Порядок), призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють, зокрема, військовозобов`язаних та резервістів (крім резервістів, які уклали контракти на проходження служби у військовому резерві) - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, Голови СБУ, його заступників чи керівника підрозділу, органу, закладу, установи СБУ.
Відповідно до п. 82 Порядку, наказ про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період видається:
-керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - в день відправлення військової команди до військової частини (установи);
-командиром військової частини, керівником розвідувального органу або визначеним ним керівником відповідного підрозділу розвідувального органу, Головою СБУ, його заступниками чи керівником підрозділу, органу, закладу, установи СБУ - в день призову та зарахування до списків військової частини (підрозділу, органу, закладу, установи СБУ).
Пунктами 90-91 Порядку передбачено, що резервісти та військовозобов`язані, які отримали повістку щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, прибувають у строк та місце, зазначені в повістці для відправлення до військової частини (установи). Відправлення резервістів та військовозобов`язаних до місць проходження військової служби здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки у складі військових команд або індивідуально.
Згідно п. 98-1 Порядку, командир військової частини не пізніше ніж на наступний день після прийняття військової (зведеної військової) команди надсилає засобами системи електронного документообігу на адресу територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з якого прибула військова (зведена військова) команда, витяг з наказу про зарахування особового складу військової (зведеної військової) команди до списків військової частини та поіменний список з відмітками про прийняття (відмову у прийнятті) особового складу з накладанням свого кваліфікованого електронного підпису.
З вищенаведених норм встановлено, що стосовно обвинуваченого призов не було здійснено, а лише вручено повістки щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, які останнім отримано особисто, про що він підтвердив під час судового розгляду, але він відмовився від відправлення.
Таким чином, жодних наказів стосовно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 не мав права виносити, їх виносить керівник районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (у даному випадку начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 ) після прибуття військовозобов`язаного для відправлення до військової частини (установи) за повісткою, куди обвинувачений відмовився відправлятися, про що також підтвердив у судовому засіданні, а тому вищевказане клопотання є безпідставним. 

Щодо відмови обвинуваченого проходити військову службу через релігійні переконання, суд зазначає наступне.
Статтею 336 КК України передбачена відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Об`єктом, відповідно ст. 336 КК України, є встановлений законодавством України порядок призову та мобілізації військовозобов`язаних осіб для забезпечення потреб Збройних Сил України особовим складом (комплектування).
Суспільна небезпечність правопорушення, полягає у тому, що саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, створює реальні перешкоди для забезпечення та реалізації державної політики у сфері безпеки та оборони в умовах, що загрожують територіальній цілісності та незалежності України.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, є дія чи бездіяльність спрямована на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Суб`єктивною стороною зазначеного кримінального правопорушення є прямий умисел, який виражається, що військовозобов`язана особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх діянь, для забезпечення своєї мети, а саме уникнення від призову на військову службу під час мобілізації.
Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IХ введено військовий стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалась та діє на теперішній час.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, для забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 оголошено про проведення загальної мобілізації, яка триває до теперішнього часу.
В особливий період, тобто під час введеного військового стану на території України, у зв`язку з проведенням призову громадян за мобілізацією у відповідності ст. 65 Конституції України, «Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України», ніхто не може ухилятись від виконання конституційного обов`язку, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, за відсутністю поважних причин.
Відповідно до положень Конституції України, Конституцію прийнято, як Основний Закон України.
Розділом ІІ Конституції України, визначені права, свободи та обов`язки людини і громадянина.
У статті 35 Конституції України зазначено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.
Відповідно до ч. 4 ст. 35 Конституції України, ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.
При цьому у ст. 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Зокрема, статтею 65 Конституцією України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
В умовах воєнного або надзвичайного стану, можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строків цих обмежень, відповідно до зазначеного, переваги чи виключення щодо статей 35, 65 Конституції України не встановлено.
Військова служба у Збройних Силах України визначається Законом України від 25.11.1992 «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», а сам порядок проходження громадянами України військової служби відповідними категоріями затверджується Президентом України та документується іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оборону України», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.
Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» визначено організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби (далі - альтернативна служба), якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.
Статтею 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» передбачено визначення поняття альтернативної служби, а саме, що це є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визначені види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб з числа резервістів в особливий період.
Відповідно до положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», базова військова служба (строкова) та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період - це два самостійні види військової служби. При цьому, положеннями Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження саме строкової військової служби, яка є базовою військовою службою (зміни відповідно до Закону України № 3633-IX від 11.04.2024).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, з наведеного слідує, що заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, Законом не встановлена.
Як зазначалося вище, громадянин України ОСОБА_2 перебуває на військовому обліку, у період військового стану є військовозобов`язаним, та визнаний придатним за станом здоров`я для проходження військової служби. Достовірно знаючи про відсутність будь-яких рішень щодо заміни на невійськову службу, не маючи підстав на альтернативну службу під час мобілізації на особливий період, ОСОБА_2 , отримавши особисто бойові повістки на відправку для проходження військової служби за мобілізацією, без поважних причин відмовився відправлятися для проходження військової служби в Збройних силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період, чим ухилився від призову за мобілізацією.
Також, судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01.09.2001 є членом Церкви Адвентистів сьомого дня в громаді селища Олександрівка Кіровоградської області та з того ж дня прийняв хрещення у даній Церкві. Зі змісту заяв ОСОБА_2 про заміну військового обов`язку на невійськову службу вбачається, що він в силу своїх релігійних переконань не може брати до рук зброю та застосовувати її проти інших людей, приймати військову присягу, носити військовий одяг, проходити військові навчання, виконувати будь-які справи в Суботній день, про ці обставини він також зазначав у судовому засіданні (а.к.п. 39, 44-45, 77, 98-99).
При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_2 прийняв хрещення та став членом Церкви Адвентистів сьомого дня задовго до введення в Україні військового стану та оголошення про проведення загальної мобілізації у зв`язку з повномаштабним вторгненням російської федерації на територію України.
Адвентисти сьомого дня внесені до Переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1999 року № 2066.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 27.10.2025, справа № 573/838/24, з врахуванням наведених мотивів та факторів наголосила, що в Україні загальну військову мобілізацію оголошено з легітимною метою оборони від російської військової агресії, яка загрожує існуванню нації. Захист нації та життя її людей може розглядатися як легітимний інтерес у громадській безпеці для захисту прав і свобод інших людей, включно й цивільних осіб. Якщо існування України поставлено під загрозу, то держава повинна вжити всіх можливих заходів для самозбереження (у т.ч. мобілізації військовозобов`язаних). Така легітимна мета дозволяє державі впроваджувати пропорційні обмеження, у тому числі виключати можливість відмови від військової служби з міркувань, зумовлених певними переконаннями.
Крім того, у зазначеній постанові об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду вказала, що право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, що гарантоване ч. 4 ст. 35 Конституції України, не поширюється на ситуацію, що загрожує існуванню нації. А отже, висновок, відповідно до якого було виключено можливість заміни військової служби, відповідає ст.ст. 17, 35, 65 Конституції України та ст. 336 КК України, саме для забезпечення призову під час мобілізації на особливий період, не суперечить ст. 35 Конституції України.
Однак, на підставі викладеного, в Україні військова служба під час загальної мобілізації, на особливий період, а саме, у період воєнного стану є обов`язковою для всіх військовозобов`язаних та резервістів, без виключення, незалежно від їх світогляду та віросповідання, що виключає можливість сумлінної відмови від військової служби в розумінні прав, передбачених ст. 9 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.
Законодавство в України не передбачає можливості уникнути призову від мобілізацією в особливий період з підстав релігійних переконань.
У вказаній постанові об`єднана палата ККС Верховного Суду визнала, що відмова від носіння і використання зброї утворює ядро певних релігійних або нерелігійних переконань. Тому, мотиви такої відмови не можуть бути проігноровані навіть у разі служби за мобілізацією. Водночас, на думку об`єднаної палати, необхідність підкоритися військовому керівництву і правилам служби, що не пов`язані з носінням і використанням зброї, не є настільки істотним втручанням у свободу сповідувати свої переконання, щоб вважати їх непропорційними за ситуації, в якій такі обмеження запроваджені.
Верховний суд у згаданій постанові зробив правовий висновок, що відмова особи від призову під час мобілізації з релігійних або інших переконань, навіть якщо щирість і послідовність цих переконань не викликає сумніву, зумовлює відповідальність за ст. 336 КК України. Разом з тим, Верховний Суд наголосив, що релігійні та інші переконання мають враховуватися під час проходження військової служби за мобілізацією й не можуть спричинювати виконання сумлінним відмовником наказів, пов`язаних з носінням або використанням зброї.
Таким чином, ОСОБА_2 є військовозобов`язаним та придатним до військової служби і тому, незважаючи на те, що є членом Церкви Адвентистів сьомого дня в громаді селища Олександрівка Кіровоградської області, прийняв хрещення у даній Церкві, не має законодавчо передбачених підстав для звільнення його від військової служби за призовом під час мобілізації в особливий період, тобто підлягає призову за мобілізацію у військовий час.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, у кожному конкретному випадку суд повинен дотримуватися вимог кримінального закону і враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.
Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Отже, при призначенні ОСОБА_2 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, обставини, які пом?якшують та обтяжують покарання.
Так, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, яке віднесено до категорії нетяжкого злочину.
Як особа, обвинувачений ОСОБА_2 є депутатом Олександрівської селищної ради Кропивницького районного Кіровоградської області де працює на керівній посаді, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, за місцем реєстрації та проживання селищна рада стосовно нього компрометуючими матеріалами не володіє, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є членом та хрещеним Церкви Адвентистів сьомого дня (а.к.п. 43-46, 77, 107-108, 131-134). 
Обставин, які пом?якшують або обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Згідно висновку органу пробації, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінено як середні. Орган пробації врахував, що обвинувачений має сталі соціальні зв`язки, позитивно хараткеризується за міцем проживання, місцем роботи та веде законослухняний спосіб життя в побуті. Умови його життєдіяльності є задовільними, а відносини у суспільстві є конструктивними. ОСОБА_2 не визнає своєї провини, що зумовлено не кримінальною мотивацією, а його глибокими релігійними переконаннями , а тому, на думку органу пробації виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства і вважає за можливе призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі (а.с.п. 37-40).
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_2 покарання за ст. 336 КК України в межах санкції вказаної статті у виді позбавлення волі.
При цьому, суд вважає за можливе з урахуванням обставин даного кримінального провадження, індивідуалізації вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та висновку органу пробації застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування призначеного цим вироком покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Аналогічний висновок щодо можливості звільнення від відбування призначеного покарання, передбаченого ст. 336 КК України, на підставі ст. 75 КК України, зазначений у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.10.2025 (справа № 573/838/24).
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 394-395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити  ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. 
На підставі ст. 76 КК України, протягом іспитового строку покласти на  ОСОБА_2 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Початок іспитового строку рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 31 березня 2026 року.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити прокурору та обвинуваченому, а іншим учасникам процесу роз`яснити, що вони мають право отримати копію вироку в суді.
Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Олександрівський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1