ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2026 р.	Справа № 520/26393/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Садова М.І., м. Харків, повний текст складено 19.12.25 у справі № 520/26393/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області 
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (далі за текстом також – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління ДСНС у Харківській області № 684-НК/65 від 26.09.2025 «Про скасування наказу Головного управління ДСНС у Харківській області»; 
- поновити ОСОБА_1 на службі цивільного захисту з 26.09.2025; 
- стягнути з головного управління ДСНС у Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.09.2025 по дату поновлення на роботі; 
- вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано Наказ головного управління ДСНС у Харківській області № 684-НК/65 від 26.09.2025 «Про скасування наказу головного управління ДСНС у Харківській області» у частині визначення фактичної дати звільнення ОСОБА_1 .
Змінено фактичну дату звільнення ОСОБА_1 на 26 вересня 2025 року.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, з огляду на його необґрунтованість та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції щодо того, що оспорюваний наказ не є наказом про звільнення позивача, а таким є наказ від 25.03.2022. На думку позивача Наказ Головного управління ДСНС в Харківській області № 149 о/с від 25.03.2022 про звільнення ОСОБА_1 зі служби за підпунктом 6 пункту 176 Положення вичерпав свою дію у зв`язку з закінченням строку дії первісного Контракту про проходження служби цивільного захисту та укладанням нового Контракту про проходження служби цивільного захисту №327/25 від 27.05.2025; вичерпав свою дію на тій же підставі й Наказ Головного управління ДСНС у Харківській області від 26.01.2024 за № 46 «Про поновлення на службі цивільного захисту ОСОБА_1 », який було скасовано оскаржуваним наказом; водночас Наказ Головного управління ДСНС у Харківській області від 27.05.2025 за № 350 о/с про продовження строку дії контракту про проходження служби цивільного захисту із сержантом служби цивільного захисту ОСОБА_1 також залишається діючим, спірним наказом його не скасовано, що судом першої інстанції належним чином досліджено не було.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України).
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у період з 12.06.2019 по 25.03.2022 ОСОБА_1 проходив службу цивільного захисту у Головному управлінні ДСНС України у Харківській області, яка відповідно до п. 2 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 593 від 11.07.2013, є державною службою особливого характеру, яка забезпечує пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, вживає заходів до запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідації їх наслідків у мирний час та в особливий період.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави Законом України № 2102-ІХ затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 за № 69 «Про загальну мобілізацію». 
Згідно з зазначеним Указом Збройні Сили України, інші військові формування та, зокрема, Оперативно-рятувальна служба цивільного захисту переведена на організацію і штати воєнного часу. 24.02.2022 оголошено сигнал «Збір-аварія» (бойовий збір, тривога) та оповіщення всього особового складу головного управління про їх негайне прибуття на місце службу у зв`язку з подіями, які відбувалися в той час (до підрозділів, де вони проходять службу), відповідно до окремого доручення від 24.02.2022 за № ОД - 260 від Головного управління «Про заходи щодо підтримання рівня боєздатності (оголошення сигналу Збір-аварія).
Позивач, починаючи з 24.02.2022 по 13.03.2022, не виходив на добові чергування, 24.02.2022 не прибув за сигналом «Збір-АВАРІЯ» до підрозділу.
Згідно з Наказом Головного управління ДСНС в Харківській області № 149 о/с від 25.03.2022 ОСОБА_1 звільнено із служби у запас Збройних сил України (із постановкою на військовий облік) за пунктом 176 підпунктом 6 Положення. Вказаним наказом ОСОБА_1 звільнено в порядку дисциплінарного стягнення.
Надалі ОСОБА_1 оскаржив цей наказ про звільнення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 у справі № 520/5583/22 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій України у Харківській області (про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено у повному обсязі.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі № 520/5583/22 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 року у справі №520/5583/22 скасовано, прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено: визнано протиправним і скасовано Наказ (по особовому складу) Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області №145 о/с від 24.03.2022 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на молодшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , пожежного-рятувальника 33 державного пожежно-рятувального поста 4 державного пожежно-рятувального загону; визнано протиправним і скасовано Наказ Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області №149 о/с від 25 березня 2022 року про звільнення молодшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , пожежного-рятувальника 33 державного пожежно-рятувального поста 4 державного пожежно-рятувального загону; поновлено ОСОБА_1 на службі цивільного захисту на посаді пожежного-рятувальника 33 державного пожежно-рятувального поста 4 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області з 26.03.2022; стягнуто з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.03.2022 по 24.01.2024 у розмірі 270 572,80 грн.
На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі № 520/5583/22 Головним управлінням ДСНС у Харківській області прийнято Наказ від 26.01.2024 за № 46 «Про поновлення на службі цивільного захисту ОСОБА_1 ».
Разом з цим, не погодившись із постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі № 520/5583/22, Головне управління ДСНС України у Харківській області оскаржило її в касаційному порядку.
Постановою Верховного Суду від 14.07.2025 касаційна скарга Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій Харківській області задоволена частково.
Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі № 520/5583/22 скасовано. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 у справі № 520/5583/22 змінено та викладено мотивувальну частину в редакції викладеної у редакції постанови Верховного Суду.
Згідно з постановою Верховного Суду від 14.07.2025 визнано правомірним звільнення ОСОБА_1 зі служби за вчинення грубого дисциплінарного проступку у вигляді невиходу на службу без поважних причин.
З метою виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 та постанови Верховного Суду від 14.07.2025 у справі № 520/5583/22, начальником Головного управління ДСНС у Харківській області прийнято Наказ від 26.09.2025 за № 684-НК/65, яким визначено вважати ОСОБА_1 звільненим зі служби з 25.03.2022.
Уважаючи, що зазначений наказ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний наказ не є наказом про звільнення позивача, а таким є наказ від 25.03.2022, що не є предметом спору у цій справі. З метою захисту прав позивача та керуючись раніше висловленою правовою позицією (у постанові від 01 листопада 2024 року в справі №640/19051/22), суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність і скасування Наказу відповідача від 26.09.2025 у частині визначення фактичної дати звільнення та змінив фактичну дату звільнення позивача на 26.09.2025.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі статтею 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
За нормами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 355, частини першої статті 359 КАС України судові рішення суду касаційної інстанції є остаточними і оскарженню не підлягають. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Судом установлено, що на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі № 520/5583/22 позивача Наказом № 46 від 26.01.2024 поновлено на службі з 26.03.2022 та укладено нові трудові контракти з Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (від 02.02.2024 та від 27.05.2025).
Тобто між позивачем та відповідачем було відновлено трудові правовідносини, позивач продовжив виконувати свої посадові обов`язки, отримував заробітну плату.
У подальшому постановою Верховного Суду від 14.07.2025 постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі № 520/5583/22 скасовано та підтверджено законність звільнення позивача з 25.03.2022.
На підставі постанови суду касаційної інстанції відповідач видав Наказ № 684-НК/65 від 26.09.2025, яким скасовано наказ про поновлення та визнано позивача звільненим з 25.03.2022.
У зв`язку з цим, оскільки рішення судів, якими було скасовано наказ про звільнення позивача, втратили свою законну силу, відповідно, підстава поновлення позивача перестала мати законне підґрунтя.
Тобто, з моменту набрання законної сили судовим рішенням суду касаційної інстанції, перестали існувати законні підстави скасування наказу про звільнення позивача та, відповідно, прийняття наказу про поновлення позивача на посаді. Зазначені накази є взаємовиключними і їх одночасне існування є неможливим.
У зв`язку із цим остаточно відновив свою чинність наказ про звільнення позивача, який є чинним, а його законність констатовано остаточним судовим рішенням у справі № 520/5583/22.
Це означає, що за своїм характером оспорюваний у цій справі наказ є не наказом про звільнення, як помилково вважає позивач, а кадровим рішенням, прийнятим на його підставі, позаяк чинним наказом про звільнення є наказ від 25.03.2022.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.05.2025 у справі №440/532/23.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що видання оскаржуваного у межах цієї справи наказу зумовлено потребою приведення правовідносин між позивачем і відповідачем у відповідність до остаточного судового рішення у справі № 520/5583/22, усунення неузгодженості у правовому статусі позивача за відсутності чіткого нормативного механізму та порядку дій в такій ситуації, і саме постанова Верховного Суду у згаданій справі, якою підтверджено законність наказу про звільнення позивача, складає підґрунтя прийняття оспорюваного наказу, а не волевиявлення суб`єкта владних повноважень як таке.
Разом із цим, суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з доводами відповідача про те, що позивач є таким, що звільнений із дати, зазначеної в наказі від 26.09.2025, а саме з 25.03.2022.
Так, за ситуації, яка виникла між сторонами у цій справі, дата звільнення позивача, зазначена в наказі від 25.03.2022, не може відповідати фактичній даті звільнення позивача.
Це зумовлено тим, що у період коли судові рішення суду першої та апеляційної інстанції набрали законної сили, були чинними, а отже обов`язковими до виконання, згаданий наказ про звільнення позивача діяти не міг, адже був скасований цими судовими рішеннями. Як наслідок, у цей період позивач на законних на той момент підставах був поновлений на посаді, виконував посадові обов`язки, отримував заробітну плату, йому зараховувався трудовий стаж тощо.
На підставі постанови Верховного Суду у справі №520/5583/22 Наказом від 26.09.2025 скасовано Наказ від 26.01.2024 за № 46 про поновлення позивача на посаді. Лише з цього моменту остаточно відновив свою чинність Наказ від 25.03.2022 про звільнення позивача. Наразі він є законним і чинним.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховний Суд від 01 листопада 2024 року у справі №640/19051/22, роботодавець повинен зазначити у спірному наказі (про скасування наказу про поновлення на посаді) фактичну дату звільнення позивача з урахуванням відпрацьованого ним часу після поновлення на посаді. Оскільки роботодавець такої дати не зазначив, Верховний Суд, спираючись на висновки, викладені у постановах від 29 квітня 2020 року у справі №486/1533/17-ц, від 09 грудня 2020 року у справі №296/324/18, дійшов висновку про необхідність виправлення допущеного відповідачем порушення вимог законодавства та скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині вимог про визнання протиправним і скасування оскаржуваного наказу з ухваленням у цій частині вимог нового рішення про часткове задоволення позову, а саме, визнання протиправним і скасування спірного наказу в частині визначення фактичної дати звільнення й зміни фактичної дати звільнення самим судом.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою захисту прав позивача та враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформовану у постанові від 01 листопада 2024 року у справі № 640/19051/22, суд першої інстанції визнав протиправним і скасував Наказ Головного управління ДСНС у Харківській області № 684-НК/65 від 26.09.2025 у частині визначення фактичної дати звільнення та змінив фактичну дату звільнення позивача на 26.09.2025.
Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що апеляційний перегляд судового рішення першої інстанції відбувався у межах апеляційної скарги позивача, відповідно до ст. 308 КАС України, згідно з приписами якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Щодо частини позовних вимог про поновлення позивача на роботі та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то з огляду на відмову у задоволенні основної вимоги підстави для задоволення похідних вимог відсутні.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, врахувавши зазначені вище норми матеріального права та процесуального права, зокрема, щодо оцінки доказів, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2025 у справі № 520/26393/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	А.О. Бегунц   В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено 27.03.2026