ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року Справа № 915/1478/25 
м.Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання за наявними матеріалами справу
до позовом: Миколаївської міської ради, вул.Адміральська, 20, м.Миколаїв, 54001, електронна пошта: kancel@mkrada.gov.ua
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Світ Здоров`я”, вул.Богданівська, буд.15-А, м.Львів, 79067
про: стягнення 184 353,75 грн.

Миколаївська міська рада звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №24169/02.02.01-40/02/3/25 від 15.09.2025 (вх. №14509/25 від 14.10.2025), в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Світ Здоров`я” кошти в сумі 184 353,75 грн. за безоплатне користування з 01.01.2020 по 24.04.2024 земельною ділянкою загальною площею 7643 кв.м. (кадастровий номер 4810136900:05:026:0004) по просп.Богоявленському ріг вул.Кобера у м.Миколаєві. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Рішенням Миколаївської міської ради від 18.11.2005 за №37/44 Товариству з обмеженою відповідальністю “СВІТ ЗДОРОВ`Я” було передано в оренду земельну ділянку площею 7643 кв.м (кадастровий номер 4810136900:05:026:0004) для будівництва спортивно-оздоровчого центру по просп. Богоявленському ріг вул. Кобера. На підставі вказаного рішення міської ради, було укладено договір оренди землі від 30.01.2006 № 3863 зі строком дії до 30.01.2015, який у подальшому продовжений не був. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 12.08.2025. номер інформаційної довідки 439186863), з 24.09.2014 ТОВ “СВІТ ЗДОРОВ`Я” є власником об`єкту нерухомого майна - незавершеного будівництва, опис: літ. А недобудоване - спортивно-оздоровчий центр 5% готовності, за адресою: Миколаївська обл., м.Миколаїв, проспект Жовтневий. Вказує, що у період з 01.01.2020 по 24.04.2024 фактичним користувачем спірної земельної ділянки площею, на якій розташований даний об`єкт нерухомого майна, є відповідач, який не сплачував кошти до міського бюджету за користування нею чим були порушені права Миколаївської міської ради як органу місцевого самоврядування та власника земельної ділянки щодо неодержання коштів за час безоплатного використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.
Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст.ст.15-17, 377, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст.14, 269, 287 Податкового кодексу України, ст.ст.12, 19, 83, 120, 126, 206 Земельного кодексу України.

Позивач в обґрунтування подання позовної заяви до Господарського суду Миколаївської області посилається на приписи ст.30 ГПК України та зазначає, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. 
Позивач з посиланням на висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 вказує, що позов про стягнення орендної плати за користування нерухомим майном належить до позовів, які виникають з приводу нерухомого майна, тому наданий позов підсудний за правилами територіальної юрисдикції Господарському суду Миколаївської області. 

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04.02.2025 позовну заяву Миколаївської міської ради №24169/02.02.01-40/02/3/25 від 15.09.2025 (вх. №14509/25 від 14.10.2025) залишено без руху. Вказаною ухвалою позивачу надано строк для усунення недоліків, який не перевищує 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Позивач через систему “Електронний суд” подав заяву про усунення недоліків (вх.№15292/25 від 31.10.2025) в якій зазначає, що з метою усунення недоліків ухвали суду, зміст розрахунку було додано до змісту позовної заяви (уточнена позовна заява Миколаївської міської ради від 29.10.2025 № 28401/02.02.01-40/02/3/25), яка підписана міським головою та 30.10.2025 уточнена позовна заява Миколаївської міської ради від 29.10.2025 №28401/02.02.01-40/02/3/25 у паперовому варіанті була направлена відповідачу та до Господарського суду Миколаївської області засобами поштового зв`язку.
04.11.2025 до Господарського суду Миколаївської області засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява (уточнена) від 29.10.2025 №28401/02.02.01-40/02/3/25 (вх.№15460/25 від 04.11.2025). 
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання за наявними матеріалами. Ухвалено провести розгляд справи №915/1478/25 поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк. Встановлено учасникам справи строк для надання заяв по суті справи. 
Відповідач через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву (вх.№16298/25 від 20.11.2025) в якому проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Вказує, що позивачем до позовної заяви не долучено належних та достатніх документів на підтвердження того, що у 2020 – 2024 роках нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становила величину, яка вказана Миколаївською міською радою при проведенні розрахунку позовних вимог, який наведений у змісті уточненої позовної заяви. Зазначає, що Миколаївська міська рада не надала у належному вигляді витягу з нормативної грошової оцінки земельної ділянки за спірний період з 01.01.2020 р. по 24.04.2024 р., зважаючи на що із наведеного позивачем у змісті позовної заяви розрахунку неможливо встановити чи правильними є застосовані ним: характеристики земельної ділянки, інформація про неї, її функціональне призначення, коефіцієнти та нормативна грошова оцінка землі, які зазначені у якості вихідних даних для розрахунку розміру орендної плати, заявленої до стягнення та інша інформація щодо земельної ділянки по просп.Богоявленському ріг вул.Кобера у м.Миколаєві. Відповідач не погоджується із твердженням Миколаївської міської ради про виникнення у відповідача зобов`язань із безоплатним користуванням земельною ділянкою, оскільки: - до позовної заяви не долучено жодних доказів, які б доводили, що відповідач користувався земельною ділянкою площею 7643 кв.м зі встановленими межами у період з 01.01.2020 р. по 24.04.2024 р. по просп. Богоявленському ріг вул. Кобера у м. Миколаєві; - долучені до позовної заяви документи з технічної документації земельної ділянки доводить лише те, що земельна ділянка комунальної форми власності по просп. Богоявленському ріг вул. Кобера у м. Миколаєві загальною площею 7643 кв.м була сформована за кадастровим номером: 4810136900:05:026:0004) та раніше перебувала в оренді, проте не доводить фактичне користування цією земельною ділянкою ТОВ «СВІТ ЗДОРОВ`Я» у зазначений позивачем період з 01.01.2020 р. по 24.04.2024 р.; - ТОВ «СВІТ ЗДОРОВ`Я» в період з 01.01.2020 р. по 24.04.2024 р. не здійснювало жодної господарської діяльності, яка була б пов`язана із необхідністю користування спірною земельною ділянкою, що відомо Миколаївській міській ради, при цьому площа будівлі, яка розташована за адресою: просп. Богоявленському ріг вул.Кобера у м.Миколаєві становить лише 190 кв.м., яка також не використовувалась ТОВ «СВІТ ЗДОРОВ`Я» у зазначений у позовній заяві період. Вказує, що за користування земельною ділянкою може виникати зобов`язання зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщене нерухоме майно, у даному випадку становить 190 кв.м, а не ставити вимогу про стягнення коштів за безоплатне користування земельною ділянкою на рівні орендної плати.

Згідно з приписами статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення “розумний строк” в рішенні у справі “Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства” роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи необхідність повного та всебічного розгляду справи із забезпеченням принципу змагальності та створення сторонам, які беруть участь у справі, необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа розглядалась судом у розумний строк.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.
Як зазначає позивач у позовній заяві, рішенням Миколаївської міської ради №37/44 від 18.11.2005 Товариству з обмеженою відповідальністю “Світ Здоров`я” надано в оренду строком на 2 роки земельну ділянку площею 7643 кв.м., зарахувавши її до земель поточного будівництва, для будівництва спортивно – оздоровчого центру по пр.Жовтневому ріг вул.Шури Кобера. 
15.12.2005 між Миколаївською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Світ Здоров`я” (орендар) укладено Договір оренди землі (далі – Договір), у відповідності до умов якого Миколаївська міська рада на підставі рішення від 18.11.2005 за №37/44 передає, а ТОВ “Світ Здоров`я” приймає в оренду земельну ділянку для будівництва спортивно-оздоровчого центру по пр.Жовтневому ріг вул.Шури Кобера (п.1.1 Договору). 
Згідно п.2.1 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 7643 кв.м., без права передачі її в суборенду. 
У відповідності до п.2.2 Договору, земельна ділянка вільна від забудови. Земельна ділянка передається в оренду без будинків, будівель, споруд та інших об`єктів (п.2.3 Договору). 
Відповідно до п.3.1 Договору, договір діє протягом 2 років з дати його державної реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі оренда повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. 
Пунктом 5.1 Договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для будівництва спортивно-оздоровчого центру. Цільове призначення земельної ділянки - землі поточного будівництва (п.5.2 Договору). 
Договір зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.01.2006 №040600100061.
Договір зареєстровано в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 30.01.2006 року за №3863 Миколаївської міської ради.

30.01.2006 між позивачем та відповідачем складено та підписано акт приймання – передачі земельної ділянки, згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку по пр.Жовтневому ріг вул.Шури Кобера для будівництва спортивно – оздоровчого центру. Загальна площа земельної ділянки складає 7643 кв.м.

До договору оренди між сторонами складено та підписано Договір про зміни від 17.01.2007 року, яким сторони вносили зміни щодо розміру орендної плати.

22.01.2008 між позивачем та відповідачем укладено Договір про зміни №71-08 до договору оренди землі, про наступне.
1. Миколаївська міська рада на підставі рішення від 09.11.07 за №17/44 продовжує ТОВ «Світ здоров`я» термін оренди земельної ділянки, яка була надана рішенням міської ради від 18.11.05 за №37/44, для будівництва спортивно-оздоровчого центру по просп.Жовтневому ріг вул.Шури Кобера, у зв`язку з чим, зокрема п.3.1 виклали в наступній редакції:
«Договір діє протягом 2 років з дати його державної реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі оренда повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Договір діє протягом 2 років з 30.01.08. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі оренда повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Договір про зміни №71-08 зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.02.2008 №040800100091.
Договір зареєстровано в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 04.02.2008 року за №71-08 Миколаївської міської ради.

У подальшому, 27.01.2012 між позивачем та відповідачем укладено Договір про зміни №218-11 до договору оренди землі, про наступне.
2. Миколаївська міська рада на підставі рішення від 25.06.10 за №47/46 продовжує ТОВ «Світ здоров`я» термін оренди земельної ділянки, яка була надана рішенням міської ради від 18.11.05 за №37/44, для будівництва спортивно-оздоровчого центру по просп.Жовтневому ріг вул.Шури Кобера, у зв`язку з чим, зокрема п.3.1 виклали в наступній редакції:
«Договір діє до 30.01.2015. Орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на продовження строку дії договору. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за шість місяців до закінчення строку дії договору письмово звернутися до орендодавця з клопотанням про продовження строку оренди. Підставою для подовження строку дії договору (поновлення договору) буде відповідне рішення орендодавця». 
Договір про зміни №218-11 зареєстровано в управлінні Держкомзему у місті Миколаїв, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.01.2012 №481010004000703.
Договір зареєстровано в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 27.01.2012 року за №218-11 Миколаївської міської ради.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.08.2025 №439186863 право власності на незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, літ.А недобудоване - спортивно-оздоровчий центр 5% готовності за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, проспект Жовтневий, зареєстроване за ТОВ «Світ здоров`я».
Право власності зареєстроване 24.09.2014 на підставі договору купівлі-продажу, незавершеного будівництва серія та номер: 5562, від 24.09.2014.
Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,7643 га (кадастровий номер 4810136900:05:026:0004).
За інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 12.08.2025, земельна ділянка з кадастровим номером 4810136900:05:026:0004 розташована в Миколаївській області, м.Миколаїв, проспект Богоявленський ріг вул.Кобера, площа 0,7643 га, право власності на земельну ділянку належить Миколаївській міській раді.
Позивачем зазначено, що у період з 01.01.2020 по 24.04.2024 фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований даний об`єкт нерухомого майна був відповідач, який не сплачував кошти до міського бюджету за користування нею, чим порушив права Миколаївської міської ради як органу місцевого самоврядування та власника земельної ділянки. Вказує, у зв`язку з частковою сплатою ТОВ «Світ здоров`я» за фактичне користування земельною ділянкою площею 7643 кв.м. у період з 01.01.2020 по 24.04.2024 Миколаївська міська рада не одержала дохід у розмірі 184 353,75 грн. 
Позивачем на адресу відповідача було направлено лист №727/02.02.01-22/12/3/25 від 10.01.2025 в якому позивач зазначив, що загальний розмір за використання земельної ділянки після закінчення договору №3863 площею 7643 кв.м. у період з 01.01.2020 до 25.04.2024 становить 379 971,06 грн. Вказує, що за даними інформаційно – комунікаційної системи ДПС за період з01.01.2020 до 25.04.2024 орендарем сплачено 195 617,31 грн. У зв`язку з цим просив сплатити безпідставно збережені кошти за період користування земельною ділянкою 01.01.2020 до 25.04.2024. у розмірі 184 353,75 грн.
Позивачем Миколаївською міською радою здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів за безоплатне використання земельної ділянки ТОВ «Світ здоров`я» в період з 01.01.2020 по 24.04.2024 в розмірі 379 971,06 грн. (розрахунок міститься в матеріалах справви), а саме: 
- за період часу з 01.01.2020 по 31.12.2020 в сумі 98 200,32 грн.;
- за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 в сумі 98 200,32 грн.; 
- за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 в сумі 18 003,39 грн.;
- за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 в сумі 124 223,41 грн.;
- за період з 01.01.2024 по 24.04.2024 в сумі 41 343,62 грн.
Здійснюючи розрахунок, позивачем взято рішення Миколаївської міської ради від 18.06.2015 № 48/9 зі змінами від 16.03.2017 №17/3 та від 13.07.2017 №22/3, якими внесені зміни до рішення від 07.07.2011 за № 7/3 "Про встановлення місцевих податків та зборів на території м.Миколаєва" для обслуговування об`єктів нерухомості, у яких здійснюється торгівельна діяльність, а також дані нормативної грошової оцінки вищевказаної земельної ділянки по роках відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з урахуванням коефіцієнтів щорічної індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №5516 від 17.04.2020 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 7643 кв. м. становить 3 273 344,04 грн.
Позивач у позовній заяві зазначає, що за даними ДПС ТОВ «Світ здоров`я» сплачено: 
2020 – 37 295,98 грн.; 
2021 – 40 686,52 грн.;
2022 – 44 416,18 грн.; 
2023 – 50 909,01 грн.; 
2024 – 22 309,62 грн.
Всього сплачено 195 617,31 грн. 
Позивач вказує, що відповідач кошти у розмірі 184 353,75 грн. (379 971,06 грн . – 195 617,31 грн.) за безоплатне користування з 01.01.2020 по 24.04.2024 земельною ділянкою площею 7643 кв.м. за адресою: м.Миколаїв, проспект Богоявленський ріг вул.Кобера, не сплатив, що стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом. 
Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 184 353,75 грн.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України).
У відповіднсоті до ч.1 ст.1 Закону України «Про оцінку земель»», земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно ч.1 ст.79-1 Земельного кодексу Украни, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Відповідно до ч.3, 4 ст.79-1 Земельного кодексу України, сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Згідно із частинами першою, другою статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
У відповідності до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”.
За приписами ч.ч.1, 2 ст.120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Зі змісту ст.ст.120, 125 Земельного кодексу України, ст.377 Цивільного кодексу України вбачається, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.
Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.
Таким чином, положення глави 15, ст.120, 125 Земельного кодексу України, ст. 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. 
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №922/2413/19.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією нерухомістю.
Враховуючи викладене вище суд зазначає, що наявність нерухомого майна, що належить відповідачу на праві власності, та яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером 4810136900:05:026:0004, свідчить про використання вказаної земельної ділянки відповідачем.
Таким чином, у спірний період мало місце фактичне користування відповідачем земельною ділянкою комунальної власності без здійснення оплати за таке користування.
За умовами частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За приписами статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.
За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п.94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.
Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20.09.2018 у справі №925/230/17 та у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20. Верховний Суд зазначив, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Крім цього, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наводив такий правовий висновок: у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України (пункт 27 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №910/8770/19, пункт 7.10 постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20).
Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави
З огляду на наявні матеріали справи, відповідачу належить на праві приватної власності незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, літ.А недобудоване - спортивно-оздоровчий центр 5% готовності за адресою: Миколаївська область, м.Миколаїв, проспект Жовтневий, зареєстроване 24.09.2014 на підставі договору купівлі-продажу, незавершеного будівництва серія та номер: 5562, від 24.09.2014. Реєстраційний номер майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно – 377896148101.
Набутий відповідачем об`єкт незавершеного будівництва (літ.А недобудоване - спортивно-оздоровчий центр 5% готовності) за нормами ст. 181 Цивільного кодексу України є нерухомим майном (об`єктом, розташованим на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення) та органічно і нерозривно пов`язаним з земельною ділянкою з кадастровим номером 4810136900:05:026:0004.
Таким чином, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що у спірний період (з 01.01.2020 по 24.04.2024) без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.
Отже, у зв`язку із наявністю у спірний період права власності на нерухоме майно на відповідача було покладено обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди щодо земельної ділянки, на якій воно розташоване, а також обов`язок щодо сплати коштів за користування земельною ділянкою. Цих обов`язків відповідач не виконав, тому без законних підстав зберігав у себе майно - кошти за оренду землі.

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі №920/739/17.
Для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. При цьому законодавцем визначено нижню (а в деяких випадках і верхню) граничну межу ставки орендної плати за земельні ділянки, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі. Так, незалежно від того, чи вносилися зміни до змісту договору оренди в частині встановлення ставки або розміру орендної плати, ПК України вимагає, щоб річна сума платежу була не меншою розміру земельного податку, встановленого для земель сільськогосподарського призначення, й трикратного розміру земельного податку - для інших категорій земель (до 01 квітня 2014 року), та 3 % нормативної грошової оцінки (з 01 квітня 2014 року). Нарахування сум земельного податку проводиться контролюючим органом на підставі даних ДЗК та з використанням нормативної грошової оцінки земельних ділянок, визначеної у встановленому порядку (п. 45 постанови КАС ВС від 19.12.2024 у справі № 560/853/20).
Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України (постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20).
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.
Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель", є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.
При цьому власник (землекористувач) може використати технічну документацію на обґрунтування нормативної грошової оцінки, надавши суду її оригінал або належно засвідчену копію. Так, технічна документація, виготовлена на конкретну земельну ділянку уповноваженим органом, може бути належним доказом на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка набула статусу об`єкта цивільних прав (постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20).
Зважаючи на викладене, як положення ПК України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг із Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.
З огляду на те, що земельне законодавство і ПК України не обмежують можливості подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом із Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка із Державного земельного кадастру, витяг із Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до статей 98- 103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі (постанова Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20).
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.
Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізми їх застосування є різними як за правовим змістом, так і за суб`єктами застосування. Зокрема, індексація нормативної грошової оцінки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із застосуванням певної методики (стаття 289 ПК України).
Отже, за загальним правилом, індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки. Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до частини третьої статті 21 Закону № 161-XIV (індексується лише орендна плата) (п. 134-135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 925/457/23).
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Отже, за змістом вказаних норм, для визначення суми податкових зобов`язань з земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка земель. Відповідно до законодавства, вона проводиться раз у 5-7 років, а для визначення поточних зобов`язань необхідно проіндексувати її на коефіцієнт індексації, який щороку розраховує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік. При цьому, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно (тобто накопичувально) залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, а не від дати набрання чинності рішенням ради про затвердження нормативної грошової оцінки (постанова палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду ВС від 18.12.2019 № 804/937/16 (К/9901/38469/18).
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки завжди застосовується ретроспективно. Тобто, кожного року, після 01 січня, для розрахунку бази оподаткування земельним податком враховується чинна нормативна грошова оцінка (яка проводиться раз на 5-7 років) з урахуванням кумулятивного (накопичувального) застосування коефіцієнтів індексації (які визначаються щорічно). Визначальним є те, що саме закон встановлює, що кумулятивне застосування коефіцієнту індексації починається з дати проведення нормативної грошової оцінки. А враховуючи, що нормативна грошова оцінка проводиться раз на 5-7 років, то щорічно, після її проведення, при визначенні бази оподаткування, будуть враховуватись всі коефіцієнти індексації за попередні роки, починаючи від дати проведення нормативної грошової оцінки (постанова палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду ВС від 18.12.2019 № 804/937/16 (К/9901/38469/18)).
Відповідно до рішення Миколаївської міської ради №48/9 від 18.06.2015 “Про встановлення місцевих податків та зборів на території міста Миколаєва”, зі змінами та доповненнями, розмір річної орендної плати для обслуговування об`єктів нерухомості, у яких здійснюється інша діяльність, становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у поточному році.
Як вбачається з витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №5516 від 17.04.2020 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 4810136900:05:026:0004 становить 3273344,04 грн.
Позивачем здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів за безоплатне використання земельної ділянки ТОВ «Світ здоров`я» в період з 01.01.2020 по 24.04.2024 в розмірі 379 971,06 грн., а саме: 
- за період часу з 01.01.2020 по 31.12.2020 в сумі 98 200,32 грн.;
- за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 в сумі 98 200,32 грн.; 
- за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 в сумі 18 003,39 грн.;
- за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 в сумі 124 223,41 грн.;
- за період з 01.01.2024 по 24.04.2024 в сумі 41 343,62 грн.
Позивач у позовній заяві зазначає, що за даними ДПС ТОВ «Світ здоров`я» сплачено: 
2020 – 37 295,98 грн.; 
2021 – 40 686,52 грн.;
2022 – 44 416,18 грн.; 
2023 – 50 909,01 грн.; 
2024 – 22 309,62 грн.
Таким чином, відповідачем на погашення заборгованості сплачено 195 617,31 грн. 
Обставини щодо часткової сплати відповідачем заборгованості враховані позивачем у розрахунку.
Отже, відповідач кошти у розмірі 184 353,75 грн. (379 971,06 грн. – 195 617,31 грн.) за безоплатне користування з 01.01.2020 по 24.04.2024 земельною ділянкою площею 7643 кв.м. за адресою: м.Миколаїв, проспект Богоявленський ріг вул.Кобера, не сплатив.
Судом перевірено вказаний розрахунок та встановлено, що він виконаний позивачем вірно.
Ураховуючи викладене, положення Цивільного кодексу України та безпідставне користування відповідачем спірною земельною ділянкою, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно зберіг за рахунок Миколаївської міської ради кошти у розмірі 184 353,75 грн, які підлягали сплаті відповідачем як орендна плата за користування земельною ділянкою загальною площею 7643 кв.м. з кадастровим номером 4810136900:05:026:0004, що розташована по просп.Богоявленському ріг вул.Кобера, в м. Миколаєві, у зв`язку з чим позов про стягнення вказаної суми є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Щодо доводів відповідача про те, що площа земельної ділянки, яка зайнята під нерухомим майном, є меншою, ніж площа всієї земельної ділянки, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно із частинами 1-5, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. 
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.
Судом взято до уваги, що земельна ділянка, на якій розташоване незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, літ.А недобудоване - спортивно-оздоровчий центр 5% готовності, яке належить ТОВ «Світ Здоров`я», та за користування якою позивач просить стягнути кошти, є сформованою (визначено її площу), їй присвоєно кадастровий номер, відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру.
З урахуванням викладеного, суд зазначає, що твердження відповідача є безпідставними, оскільки, спір стосується користування вже сформованою земельною ділянкою, та у справі відсутні докази на підтвердження формування за спірною адресою земельної ділянки меншої чи більшої площі для експлуатації та обслуговування об`єктів нежитлової нерухомості. Отже, розмір земельної ділянки, якою користується відповідач, доведений, обґрунтований і підтверджений достатніми доказами.
Схожі висновки містяться і у постановах Верховного Суду від 04.10.2022 у справі №922/1717/20, від 20.09.2022 у справі №925/1082/20, від 07.09.2022 у справі №3925/1081/20, від 19.09.2023 у справі №920/1149/21.
Крім того, відповідно до висновків КЦС ВС викладених у постанові від 02.06.2021 у справі №201/2956/19, те, що площа земельної ділянки, яка безпосередньо зайнята під будівлями, є меншою ніж площа всієї земельної ділянки, правового знасення не має. 
Суд зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58). 
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.
Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 210, 220, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Світ Здоров`я” (вул.Богданівська, буд.15-А, м.Львів, 79067, код ЄДРПОУ 32938419) на користь Миколаївської міської ради (вул.Адміральська, 20, м.Миколаїв, 54001, код ЄДРПОУ 26565573) кошти у розмірі 184 353,75 грн. за безоплатне користування з 01.01.2020 до 24.04.2024 земельною ділянкою площею 7643 кв.м. (кадастровий номер 4810136900:05:026:0004) по просп.Богоявленському ріг вул.Кобера у м.Миколаєві. 
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Світ Здоров`я” (вул.Богданівська, буд.15-А, м.Львів, 79067, код ЄДРПОУ 32938419) на користь Миколаївської міської ради через Виконавчий комітет Миколаївської міської ради (54001, м.Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 20; ідентифікаційний код 04056612) 3 028,00 грн судового збору (банк отримувача ДКСУ м. Київ, код в ЄДРПОУ отримувача 04056612, рахунок № UA448201720344260001000027733).

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України 

Суддя Н.О. Семенчук