Справа № 932/2331/25 
Провадження № 2/932/853/25 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року м. Дніпро

Шевченківський районний суду міста Дніпра у складі:
головуючого судді- Потоцької С.С., 
за участю секретаря судового засідання- Карапиш А.М., 
представника позивача-Червоної Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Виноградова Владислава Юріївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування рішення державного реєстратора,-

ВСТАНОВИВ:
Адвокат Червона Т.М. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . У позові просить:
визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 1Б, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 16.07.2024;
скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни від 16.07.2024 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 та поновити запис про право власності за позивачем.
В обґрунтування позову зазначив, що позивач є власником спірного приміщення. У грудні 2024 року йому стало відомо проте, що на підставі Договору купівлі-продажу від 16.07.2024 невідомий йому громадянин ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої 19.06.2023 нотаріусом в м. Кракові, Республіка Польща, Мачей Ястжомб, архівний реєстр А 2046/2023 здійснив продаж належного позивачу нежитлового приміщення громадянці України ОСОБА_2 . Позивач вказує, що жодних довіреностей не видавав, в Республіці Польща жодного разу не був, більше того, з 29.05.2022 по 18.08.2024 не покидав ОАЕ. 
На запит позивача нотаріус Мачей Ястжомб у м. Кракові, Республіка Польща повідомив про те, що позивач до нього не звертався та не є його клієнтом. Позивач наголошує, що ні з ким про продаж належного йому в Україні майна не домовлявся, довіреностей не видавав, відтак відчуження його майна здійснено незаконно за підробленою довіреністю на продаж. Оригінали правовстановлюючих документів на нежитлове приміщення № 1Б, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться у позивача за кордоном, та нікому для здійснення продажу не передавались. Також Слідчим Управлінням Національної Поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12025040000000024, за злочини передбачені ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України, за фактами неправомірного відчуження майна Громадянина Сирії ОСОБА_1 . У зв`язку з чим, позивач вважає, договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 16.07.2024, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю., зареєстрований за № 749 недійсним, укладеним без волі власника, на підставі підроблених документів, та підлягає визнанню недійсним, як наслідок рішення про державну реєстрацію є неправомірним та підлягає скасуванню. 
Ухвалою від 10.03.2025 позов залишений без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою від 26.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання.
Ухвалою від 01.05.2025 вжиті заходи щодо забезпечення позову, а саме: накладено арешт та заборонено вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (зокрема до Реєстру прав власності на нерухоме майно Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо нерухомого майна – нежитлового приміщення № 1Б розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 10.06.2025 витребувані у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової В.Ю. копії матеріалів нотаріальної справи з купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення 1Б, за договором купівлі-продажу від 16.07.2024, зареєстрований за № 749.
Протокольною ухвалою від 19.02.2026 закрито підготовче засідання, призначений судовий розгляд справи по суті.
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, надала пояснення, які аналогічні викладеним у позові. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128, 129 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про розгляд справи без їх участі або про відкладення судового засідання від них на адресу суду не надходило. Правом подання відзиву не скористалися.
Третя особа у судове засідання належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Будь-яких заяв, клопотань не надала.
З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд 09.04.2026 постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно зі ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У судовому засіданні оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначено на 20.04.2026. 
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що громадянин Сірії ОСОБА_1 документується посвідкою на постійне проживання в Україні серія НОМЕР_1 та постійно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 19.03.2009(а.с.21-22). 
ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення № 1Б у будинку АДРЕСА_1 на підставі Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Левлекс» від 03.09.2007 (а.с. 31-33).
Право власності на вказаний нерухомий об`єкт зареєстровано за ОСОБА_1 Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 12.10.2007, про що зазначено у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.10.2007 реєстраційний номер обєкту № 16265406 (а.с.30). 
Відповідно до Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення № 1Б, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 16.07.2024, який укладений між громадянином ОСОБА_3 , який діяв від імені громадянина Сирії ОСОБА_1 на підставі довіреності посвідченої 19.06.2023 нотаріусом в м. Кракові, Республіка Польща, Мачей Ястжомб, архівний реєстр А 2046/2023, та громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКОПП НОМЕР_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю., за реєстром № 749, - спірне нежитлове приміщення вибуло з володіння позивача (а.с.23-25). 
У матеріалах справи також наявний документ – копія довіреності від імені позивача, датована 19.06.2023, посвідченої нотаріусом в м. Кракові, Республіка Польща, Мачей Ястжомбом, з перекладом з польської мови перекладачем Ревенко Оленою Віталіївною, підпис якої начебто засвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко В.В., 04.10.2023 № 1887 (а.с.124-132).
Позивач звернувся до нотаріуса в м. Кракові, Республіка Польща, Мачей Ястжомба та отримав відповідь від 17.10.2025. У відповіді нотаріуса Мачей Ястжомба зазначено, що нотаріус укладав довіреність від 19.06.2023 та не засвідчував справжність підпису ОСОБА_1 . На довіреності помилково вказаний номер реєстру А нотаріальної дії. 19.06.2023 він не здійснював нотаріальної дії, яка б була би зареєстрована за номером Реєстр А № 2026 або 2029, та підпис, який є на довіреності не є його підписом (а.с.179-180).
Слідчим Управлінням Національної Поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12025040000000024 за злочини передбачені ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України, за фактами неправомірного відчуження майна Громадянина Сирії ОСОБА_1 (а.с.34).
За результатами перевірки, проведеної Південним міжрегіональним управлінням юстиції (м. Одеса) договору купівлі-продажу спірного не житлового приміщення від 16.07.2024, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю., за реєстром № 749, встановлено: «нотаріусом не надано належної оцінки поданій для вчинення нотаріальної дії довіреності… За інформацією, наданою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко В.В., 04.10.2023 № 1887 нею не вчинялась нотаріальна дія щодо засвідчення справжності підпису перекладача ОСОБА_4 на перекладі довіреності.» (а.с.73-81).

Згідно з ч. 1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. 
Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша ст. 627 ЦК України) .
Як вольова дія, правочин - це поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 504/3085/20 (провадження № 61-17178сво23) викладений наступний правовий висновок: «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21).
Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу / набуття/ зміни / встановлення / припинення прав взагалі) (постанова Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20).
У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанова Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі №761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).
Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (постанова Верховного Суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19).
Як роз`яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків ( ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. 
За приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. 
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ст. 317 ЦК України). 
Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів ( ч. 1 ст. 328 ЦК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За статтею 1 Першого протоколу Конвенції про права людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі «Маркс проти Бельгії», в рішення у якій суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».
Окрім того, Постановою КМУ від 24.06.2022 № 719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2021 р. № 1290 «Деякі питання використання спеціальних бланків нотаріальних документів», а саме до п. 18 згідно з якими «нотаріальне посвідчення договорів щодо відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, іпотеки, про задоволення вимог іпотекодержателя, встановлення довірчої власності на нерухоме майно (у тому числі договорів про внесення змін до таких договорів або їх розірвання (припинення), а також нотаріальне засвідчення справжності підпису на актах приймання-передачі частки (частини частки) у статутному (складеному) капіталі (статутному фонді) юридичної особи, які укладаються (підписуються) від імені фізичної особи - відчужувача (іпотекодавця, довірчого засновника) на підставі довіреності, з дня видачі якої минуло більше одного місяця (більше двох місяців, якщо її посвідчено консульською установою (дипломатичним представництвом) України або відповідно до законодавства іноземної держави), дозволяється за умови отримання нотаріусом заяви довірителя про підтвердження дії довіреності, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом, консульською установою (дипломатичним представництвом) України або відповідно до законодавства іноземної держави, а у разі, коли така довіреність посвідчена нотаріусом без використання спеціальних бланків нотаріальних документів, - також за умови її реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей з внесенням до нього відомостей про наявність повноважень, необхідних представникові для укладення (підписання) відповідного договору (акта). Справжність підпису на такій заяві повинно бути засвідчено нотаріусом не раніше ніж за сім календарних днів, а консульською установою (дипломатичним представництвом) України або відповідно до законодавства іноземної держави - не раніше ніж за один місяць до дня укладення (підписання) відповідного договору (акта)». Відтак, у випадку здійснення дій по довіреності виданій в Польщі, представник мав надати нотаріусу заяву довірителя про підтвердження дії довіреності, справжність підпису на якій мала бути засвідчена нотаріусом.
У договорі відсутні будь-які відомості про надання заяви від власника ОСОБА_1 . Крім того, за поясненнями нотаріуса довіреність взагалі не видавалась.
Суд погоджується з позицією сторони позивача, вважає підтвердженим матеріалами справи, що договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2  вчинений особою, яка не була представником власника нерухомого майна, вчинений на підставі підробленої довіреності.
Вказана позиція щодо недійсності договору, підпис в якому здійснено іншою особою, ніж стороною договору (встановлення факту відсутності волевиявлення особи на укладення договору), знаходила своє неодноразове відтворення в подібних висновках Верховного Суду (наприклад, постанови від 11.06.2020 у справі № 141/875/17-ц, від 19.05.2020 у справі № 624/600/16-ц, від 03.07.2019 у справі № 201/13235/15-ц.
Отже, оскаржуваний правочин не відповідає вимогам, які встановлюються до вільного волевиявлення учасника правочину, і тому підлягає визнанню недійсним. 

Щодо скасування державної реєстрації права.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. 
Враховуючи вищевикладене Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 1Б, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 16.07.2024 є недійсним оскільки вчинений у невідповідності внутрішній волі позивача, відтак наслідком визнання договору недійсним є скасування відповідного рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем, та поновлення запису про право власності на нежитлове приміщення № 1Б, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за позивачем - ОСОБА_1 . 
У зв`язку із задоволенням позову, згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн.в рівних частках в сумі по 1211,20 грн з кожного
На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 5-8, 10, 11, 12, 13, 60,81,88, 212, 215, 141, 264-265, 279, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Виноградова В.Ю. про визнання недійсним договору купівлі-продажу - задовольнити.
Визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення № 1Б, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 16.07.2024 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою Владиславою Юріївною, зареєстрований за № 749.
Скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни від 16.07.2024 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , РНКОПП НОМЕР_2 , згідно з Договором купівлі-продажу від 16.07.2024, нежитлового приміщення № 1Б, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та поновити запис про право власності на нежитлове приміщення № 1Б, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за громадянином Сирії ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ), витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 211, 20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень (двадцять) копійок з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ;
Представник позивача: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_5 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_3 ,адреса: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .
Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Виноградова Владислава Юріївна, адреса: м.Дніпро, вул. Січових Стрільців, 15а, прим. 6.

Суддя          С.С. Потоцька