П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 496/7652/25	
Перша інстанція: суддя Пендюра Л. О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Єщенка О.В.,
Казанчук Г.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 5 січня 2026р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Одеське районне управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ НП в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Одеське районне управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, у якому просив:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 260956 від 14.11.2025р., якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, а саме – керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400грн., з зазначенням, що на підставі ст.307, ч.2 ст.308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів штраф підлягає стягненню у подвійному розмірі в сумі 40 800грн.. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА №260956 від 14.11.2025р., поліцейським відділення реагування патрульної поліції Одеського регіонального управління поліції №2, старшим сержантом поліції Івахненком Ю.М., його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, відповідно до якої зазначено, що 14 листопада 2025р. об 11:25год., ОСОБА_1 , керував транспортним засобом MITSUBISI SPACE з реєстраційним номером НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами на підставі постанови Біляївського районного суду Одеської області по справі №496/4124/25 від 21.08.2025р., чим порушив п.2.1. «а» ПДР України та ч.10 ст.15 ЗУ «Про дорожній рух», а саме керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню, оскільки на момент її прийняття працівником поліції, справа про притягнення його до адміністративної відповідальності перебувала на розгляді в апеляційному суді за апеляційною скаргою позивача на постанову Біляївського районного суду від 21.08.2025р. Таким чином, відповідно до вимог ст.294 КУпАП постанова Біляївського районного суду Одеської області від 21.08.2025р., якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, не набрала законної сили до моменту розгляду справи апеляційним судом, про що позивачем, при складанні Постанови сержантом поліції Івахненком Ю.М., неодноразово було зазначено та доведено до відома працівника поліції. Однак відразу на місці зупинки було складено постанову та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 5 січня 2026р. адміністративний позов задоволено.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 260956 від 14.11.2025р., відносно ОСОБА_1 , громадянина Молдови, про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі ГУНП в Одеській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що прийнята з порушенням чинних норм законодавства, оскільки в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушенні та надані відповідачем докази не підтверджують вчинення ним такого правопорушення. 
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду справи, що 14.11.2025р. поліцейським відділення реагування патрульної поліції Одеського РУП №2, старшим сержантом поліції Івахненком Ю.М. прийнято відносно позивача постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №260956.
Відповідно до вказаної постанови, суть правопорушення полягає у тому, що 14.11.2025р. об 11:25год. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , керуючи транспортним засобом MITSUBISI SPACE з реєстраційним номером НОМЕР_1 в м.Біляївка Одеського району Одеської області був зупинений працівником патрульної поліції Одеського РУП №2 старшим сержантом поліції Івахненком Ю.М. та під час перевірки документів було з`ясовано, що позивач позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік згідно постанови Біляївського районного суду Одеської області від 21.08.2025р. у справі №496/4174/25, чим порушив вимоги п.21 «а» ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 КУпАП.
Вказаною постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вище вказаного правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 20 400грн., із зазначенням, що на підставі ст.307, ч.2 ст.308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів штраф підлягає стягненню у подвійному розмірі в сумі 40 800грн.
Позивач вважає, вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся в суд із даним позовом.
Перевіряючи правомірність оскаржуваної постанови відповідача у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її протиправність та незаконність, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч.4 ст.126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Відповідно пп.2.1. «а» ПДР, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001р. №1306(із змінами) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до приписів ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приписами ч.1 ст.75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Положеннями ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок щодо доказування правомірності оскаржуваного рішення, в основу якого було покладено, доведений на його думку факт керування позивачем транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що відповідно до оскаржуваної постанови, що 14.11.2025р. ОСОБА_1 був зупинений патрульною поліцією, та під час перевірки документів було з`ясовано, що позивач керував транспортним засобом після накладання на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Судовою колегією встановлено, що відповідно до постанови судді Біляївського районного суду Одеської області від 21.08.2025р., у справі за №496/4174/25, ОСОБА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000грн. та позбавлено його права керування транспортними засобами строком 1 рік.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП обов`язковою умовою є наявність постанови суду, яка набрала законної сили, про позбавлення особи права на керування транспортними засобами.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду на постанову суду першої інстанції. 
Так, ухвалою Одеського апеляційного суду від 9.10.2025р. апеляційну скаргу було повернуто заявнику у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження та відсутністю клопотання про його поновлення. На підставі зазначеної ухвали постанова Біляївського районного суду по справі №496/4174/25 від 21.08.2025р. набрала законної сили 9.10.2025р. з моменту винесення ухвали Одеським апеляційним судом.
При цьому, 15.10.2025р. позивач повторно звернувся із апеляційною скаргою на постанову Біляївського районного суду Одеської області по справі за №496/4174/25 із вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження та з наданням належних доказів поважності причин пропуску строків на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга була прийнята судом апеляційної інстанції та справу призначено до апеляційного розгляду.
Отже, постанова суду першої інстанції набрала законної сили 9.10.2025р., проте, у зв`язку із відкриттям апеляційного провадження за повторно поданою апеляційною скаргою вона знову не набрала законної сили з 15.10.2025р. до вирішення справи судом апеляційної інстанції.
Як вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення за фактом зупинки та перевірки відомостей про громадянина ОСОБА_1 була прийнята 14.11.2025р., тобто у період, коли справа вже перебувала на повторному розгляді в Одеському апеляційному суді. 
Отже, судова колегія зазначає, що на момент прийняття оскаржуваної постанови постанова суду першої інстанції про позбавлення права керування транспортними засобами не набрала законної сили у зв`язку з відкриттям апеляційного провадження, а тому вона не набула остаточного процесуального значення.
Враховуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що оскаржуваною постановою від 14.11.2025р. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення на підставі постанови Біляївського районного суду Одеської області від 21.08.2025р. по справі за №496/4174/25, юридична дія якої (законна сила якої), під час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 260956, не набрала законної сили до розгляду справи Одеським апеляційним судом.
Приписами п.1 ст.247 КУпАП визначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Юридичний склад адміністративного правопорушення передбачено нормами права як сукупність ознак (елементів), за наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Таку сукупність ознак формують чотири складових елементи: об`єкт, об`єктивна сторона (характеризують зовнішню сторону правопорушення); суб`єкт та суб`єктивна сторона (характеризують внутрішню сторону правопорушення).
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Отже, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності виключно за умови встановлення складу адміністративного правопорушення.
Положеннями ч.4 ст.126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
Положеннями ст.10 КУАП встановлено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх (прямий умисел) або свідомо допускала настання цих наслідків (непрямий умисел).
Тобто, суб`єктивна сторона, як елемент складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч.4 ст.126 КУпАП, передбачає обов`язкову наявність умислу особи на вчинення такого правопорушення.
Отже, визначаючи наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, обов`язковим є встановлення умислу позивача на вчинення адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона якого полягає в керуванні транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Як вбачається із матеріалів справи, що позивач, під час зупинки патрульним поліції, керував транспортним засобом у період оскарження постанови у справі за №496/4174/25 про позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 1 рік, яка не набрала законної сили та не мала обов`язкової юридичної дії.
Відтак, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для задоволення позовних вимог.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
На підставі вказаного, колегія суддів зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 5 січня 2026р. - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді О.В. Єщенко 

Г.П. Казанчук