23.02.2026    Справа № 469/964/25
2/469/241/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Гапоненко Н.О., 
за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, звільнення від стягнення заборгованості зі сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, 
в с т а н о в и в :
04 серпня 2025 року представник позивача ОСОБА_3 звернулась до Березанського районного суду Миколаївської області в інтересах ОСОБА_1 із зазначеним позовом, у якому просила припинити стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 за судовим наказом Березанського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2022 року, звільнити ОСОБА_1 від стягнення нарахованої заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 86439,75 грн. та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 .
На обгрунтування заявлених вимог представник позивача зазначала, що з 2018 року по серпень 2023 року неповнолітній син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав з відповідачем; із серпня 2023 року син проживав з матір`ю позивача ОСОБА_5 , а з жовтня 2024 року син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. У позивача існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 140201,50 грн. станом на 01 липня 2025 року. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча може її надавати, так як є здоровим чоловіком працездатного віку, має постійну роботу та не має інших утриманців, а позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення віку трьох років.

08 вересня 2025 року суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.
17 грудня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник  ОСОБА_3 не з`явились, представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання декілька разів не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
З матеріалів справи суд встановив, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).
На підставі судового наказу, виданого Березанським районним судом Миколаївської області 06 квітня 2022 року у справі № 469/134/22, 2-н/469/16/22, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9), виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового наказу здійснюється Березанським районним відділом ДВС з 14 липня 2022 року (а.с.11).
З довідки про наявність заборгованості за сплати аліментів (а.с.13) та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем станом на 03 липня 2025 року (а.с.15-16) вбачається, що розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з травня 2023 року по червень 2025 року становить 140201,50 грн.
Місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7); до складу сім"ї позивача на час видачі довідки 22 травня 2025 року входять син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За цією ж адресою з 30 травня 2025 року зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18).
З акта обстеження житлово-побутових умов родини ОСОБА_1 , складеного комісією Коблівської сільської ради 02 травня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 має на вихованні двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , родина проживає у приватному будинку баби ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , де син має окрему кімнату, де проживає зі слів ОСОБА_1 (а.с.19).
Відповідачем зазначені обставини не спростовані, відомості про наявність спору між сторонами про місце проживання відсутні, а тому, враховуючи, що вказані вище докази є належними та допустимими, суд доходить висновку, що позивачем підтверджено факт проживання сина ОСОБА_4 разом з нею з травня 2025 року.
На підставі ч1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.ч. 1, 5-6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд, діючи відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України, роз`яснив сторонам обов`язок доказування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.
У постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц Верховний Суд зауважив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених нею обставин щодо проживання сина ОСОБА_4 окремо від батька та разом з позивачем у період до моменту реєстрації місця проживання ОСОБА_4 за адресою позивача та фіксації цього факту актом обстеження житлово-побутових умов родини ОСОБА_1 , складеного комісією Коблівської сільської ради 02 травня 2025 року.
Наданий позивачем акт обстеження житлово-побутових умов від 07 липня 2025 року, яким зафіксовано, зокрема, що "... малолітній ОСОБА_7 виявив бажання проживати разом зі своєю бабусею ОСОБА_5 з серпня 2023 року за адресою АДРЕСА_1 ; з жовтня 2024 р. мати дитини ОСОБА_1 почала проживати разом зі своїм сином ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 ", суд не вважає допустимим доказом з таких підстав.
Діяльність органів опіки та піклування регулюється Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, за змістом якого повноваження щодо складення актів обстеження умов проживання з метою захисту прав дитини відноситься до повноважень служби у справах дітей, що відповідає також і підпункту 19 пункту 4 розділу ІІ Примірного Положення про службу у справах дітей сільської, селищної ради, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 16 вересня 2021 року № 518, яким до основних завдань та повноважень служб віднесено обстеження житлово-побутових умов потенційних опікунів, піклувальників.
Пункт 72 та додаток 9 вказаного Порядку визначають вимоги до складення працівником служби у справах дітей акта обстеження умов проживання.
Разом з тим, наданий суду акт обстеження житлово-побутових умов від 07 липня 2025 року не містить відомостей про належність посадових осіб, що його склали, до служби у справах дітей Коблівської сільської ради та, відповідно, повноваження цих осіб складати акти обстеження з метою захисту прав дитини; акт не містить підстав та мети його складення; до акта внесено відомості про час початку проживання дитини ОСОБА_4 окремо від батька, джерело яких невідоме; перевірити такі відомості за допомогою інших доказів суд не має змоги, так як будь-яких інших доказів на підтвердження цих обставин суду не надано.
Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, за нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Ст.179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить нормам статті 181 СК України, згідно з якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, від 22 листопада 2022 року у справі № 188/1029/19, від 12 травня 2023 року у справа № 686/12480/22.
Припинення стягнення аліментів з одного з батьків за обставини проживання з ним дитини, на утримання якої стягуються аліменти, відповідає легітимній меті - захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі №760/4661/20).
Згідно із ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.
Висновки щодо застосування зазначених вище норм права викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21 за позовом про припинення стягнення аліментів з батька, звільнення від сплати заборгованості, стягнення аліментів з матері, відповідно до яких нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина; зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.
Як встановлено судом, неповнолітня дитина ОСОБА_4 проживає з позивачем та перебуває на її утриманні з травня 2025 року, що позбавляє відповідача права на отримання аліментів на утримання дитини з вказаного періоду, а тому вимоги позивача щодо припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами за вказаний період є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Виходячи з розрахунку заборгованості позивача зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 69420098, суд визначає таку заборгованість за період з травня 2025 року по червень 2025 року у розмірі 7516,50 грн.

Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі статтею 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Оскільки відповідач в Книзі реєстрації народжень вказаний батьком дитини, тому, згідно зі ст.180 СК України, він зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.
При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.182 СК України, враховує матеріальне становище дитини, яка є неповнолітньою, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який перебуває у працездатному віці.
Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Враховуючи викладені у позовній заяві обставини, суд вважає обгрунтованим розмір аліментів на утримання дитини, зазначений у позовній заяві.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1316,52 грн. (1211,20 грн. – за вимогою немайнового характеру про припинення стягнення аліментів та 105,32 грн. – за вимогою майнового характеру про звільнення від сплати заборгованості за аліментами), а також на користь держави – судовий збір за вимогою про стягнення аліментів у розмірі 1211,20 грн. 

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Березанського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2022 року у справі №469/134/22, починаючи з травня 2025 року, та звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, нарахованої за цим судовим наказом у виконавчому провадженні № 69420098 за період з травня 2025 року по червень 2025 року у розмірі 7516,50 грн.
Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1  на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 серпня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,  на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , сплачений судовий збір в сумі 1316,52 грн..
Стягнути зі  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення .
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя