Справа №639/9391/25
Провадження №2/639/617/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року 
Новобаварський районний суд міста Харкова
в складі: головуючого - судді Рубіжного С.О.,
за участю секретаря судового засідання - Чубенко О.С.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Стрикаля М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за за позовною заявою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про надання дозволу на відчуження нерухомого майна неповнолітньої особи без згоди батька,-

ВСТАНОВИВ:

До Новобаварського районного суду міста Харкова звернувся позивач ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , в особі свого представника адвоката Кушнаренко Дмитра Віталійовича із позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 , заінтересована особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про надання дозволу на відчуження нерухомого майна неповнолітньої особи без згоди батька.
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якого є мати ОСОБА_2 , відповідно до довідок внутрішньо переміщених осіб від 17.01.2023, проживають за адресою АДРЕСА_1 . Неповнолітній ОСОБА_5 навчається у Ужгородському ліцеї №5 імені Івана Чендея, у четвертому класі. 
Неповнолітній ОСОБА_5 є власником земельної ділянки, реєстраційний номер об`єкта 1093219863101, кадастровий номер 6310137900:08:002:0005, площею 0.0798 га та житлового будинку, реєстраційний номер 143246063101, загальною площею 208,4 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_2 . 
Зазначає, що майно яким володіє неповнолітній ОСОБА_5 , розташоване у Харківській області, на території якої проходят активні бойові дії, безпосереднє розмежування лінії бойового зіткнення з військами агресорами та кордон з країною окупантом. Нескінченні обстріли з важкого озброєння, авіабомбардування, обстріли з важких балістичних ракет та іншого виду озброєння, створюють неможливі умови для проживання неповнолітної дитини, забезпечення повноцінного дитинства та безпечного неповнолітньої розвитку дитини, складають постійну загрозу життю та здоров`ю дитини. Таким чином вказані обставини виключають можливість користування житловим приміщенням неповнолітньою дитиною, що грубо порушує її права
01 вересня 2025 року позивачка звернулась до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради із заявою про надання права на відчуження нерухомого майна, яке належить неповнолітній дитині. 
Проте листом Департаменту було відмовлено у наданні дозволу з підстав, що батьком дитини було направлено заперечення, щодо відчуження майна неповнолітньої дитини. 
Представник позивача зазначає, що відповідач без дозволу служби у справах дітей та сім`ї здійснює сдачу в оренду будинку, не в інтересах неповнолітнього власника, і з цих підстав заперечує у продажі майна, оскільки отримує кошти за цю оренду у власне розпорядження не враховуючи інтереси дитини. 
Водночас неналежне виконання батьками своїх обов`язків щодо управління майном дитини є підставою для покладення на них обов`язку відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду та повернути доходи, одержані від управління її майном.
Позивач має намір придбати житлове приміщення у власність неповнолітнього ОСОБА_5 в місті Ужгород Закарпатської області, який є найбільш віддаленим обласним центром від лінії бойового зіткнення та проведення активних бойових дій. На підтвердження вказаних обставин надається попередній договір купівлі земельної ділянки у м. Ужгород, на якому буде розташовуватись будинок для проживання неповнолітнього сина з матір`ю. Таким чином за рахунок відчуженого будинку неповнолітнього в його інтересах для проживання в більш безпечному регіоні буде здійснено придбання іншого нерухомого майна для неповнолітньої особи.
Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 17.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Призначено підготовче судове засідання. 
20 січня 2026 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву поданий представником відповідача ОСОБА_4 – адвокатом Стрикаль М.В.
Відповідач категорично заперечує проти позовних вимог Позивача. 
Зазначає, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Разом із тим, такого способу захисту, як надання дозволу на відчуження частки нерухомого майна без дозволу органу опіки та піклування, чинним законодавством України не передбачено. При цьому позивач не довів належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами порушення своїх прав чи прав дитини відповідачем та необхідність їх захисту. 
Відповідно до відповіді від 26.09.2025 року Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради відмовив у наданні дозволу на вчинення правочину щодо відчуження нерухомого майна, яке на праві власності належить малолітній особі, у зв`язку з відсутністю нотаріально засвідченої заяви батька дитини, ОСОБА_4 . 
Крім того, в обгрунтування позову Позивач посилається на те, що метою звернення до суду є придбання житлового приміщення у власність неповнолітнього ОСОБА_5 в місті Ужгород Закарпатської області. На підтвердження вказаних обставин Позивач надає попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки у м. Ужгород, на якому буде розташовуватися будинок для проживання неповнолітнього сина з матір`ю.
Відповідач звертає увагу суду на те, що по-перше, «Попередній договір купівлі-продажу», наданий Позивачем нотаріально не посвідчений, по-друге, договір нечитабельний, по-третє, Позивач зазначає, що буде придбано земельну ділянку у м. Ужгород, на якій «колись» буде розташовуватися будинок для проживання неповнолітнього сина з матір`ю. А де буде жити неповнолітня дитина, доки на земельній ділянці не з`явиться будинок Позивач не пояснює. 
Відповідач вважає, що продаж житлового будинку загальною площею 208,4 м. кв. та земельної ділянки у м. Харкові та придбання земельної ділянки у м. Ужгород не є рівнозначним та грубо порушує права дитини. 
Крім того, Відповідач вважає за необхідне повідомити суду, що Позивачу на праві приватної власності належать: - житловий будинок, загальною площею 80,6 кв.м., житловою площею 70,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; та - квартира, загальною площею 75,1 кв. м., житловою площею 44,6 кв. м., яка розташована у АДРЕСА_4 . Однак своє майно Позивач не продає.
Також, Позивач у позові зазначає, що Відповідач здає в оренду будинок, що належить на праві приватної власності неповнолітньому ОСОБА_5 . Однак такі твердження Позивача не відповідають дійсності. Відповідач у вказаному будинку, оплачує Комунальні платежі, забезпечує збереження та утримання майна свого сина.
Також, Відповідач вважає за необхідне зазначити, що у статті 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. 
Тобто, в силу наведених вище норм чинного законодавства дитина може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. ОСОБА_5 на сьогоднішній день 12 року, через два роки йому виповниться 14 і не виключено, що син виявить бажання жити у своєму будинку разом з батьком.
Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що продаж належного майна неповнолітнього ОСОБА_5 буде відповідати інтересам дитини і кошти, які можуть бути отримані від такого продажу будуть використані в інтересах Дитини. 
Оскільки Позивачем не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_5 про надання дозволу на відчуження нерухомого майна неповнолітньої особи без згоди батька.
21 січня 2026 року сформована заява представника позивача ОСОБА_1 , відповідно до якої просив суд проводити судові засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за допомогою додатку EasyСon (https://vkz.court.gov.ua/).
Ухвалою суду від 23 січня 2026 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 – адвоката Кушнаренка Дмитра Віталійовича про проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та за допомогою додатку EasyСon по цивільній справі №639/9391/25 – задоволено.
03 березня 2026 року в системі «Електронний суд» сформовано клопотання представника Департаменту служб у справах дітей про розгляд справи без участі представника третьої особи, рішення прийняти на розсуд суду з урахуванням як найкращого забезпечення інтересів дитини.
Ухвалою суду від 03 березня 2026 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про надання дозволу на відчуження нерухомого майна неповнолітньої особи без згоди батька. Призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні 06 квітня 2026 року представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог надавши пояснення аналогічні виколаденим в позові.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позивних вимог, просив відмовити в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві. 
Суд вислухавши учасників, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №1420 від 21.11.2014 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 21.11.2014 (а.с. 12).
Як підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власості на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №414407184 від 20.02.2025 ОСОБА_5 на праві власності належить:
земельна ділянка, реєстраційний номер об`єкта 1093219863101, кадастровий номер 6310137900:08:002:0005, площа 0.0798 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 ; 
Житловий будинк, з господарською бідвілею, реєстраційний номер 143246063101, загальною площею 208,4 кв.м, адреса АДРЕСА_2 , на підставі договру дарування, серія та номер 503, виданий 21.07.2016., видавник ПН ХМНО Непочатих В.В. (а.с. 9-11).
Згідно довідки про зареєстрованих у житловму приміщенні осіб за адресоб: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 38).
Відповідно до довідки переселенця (довідка ВПО) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрован за адресою: АДРЕСА_5 , фактично проживає: АДРЕСА_6 . Законний представник ОСОБА_2 (а.с. 14-16).
Відповідно до довідки переселенця (довідка ВПО) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрован за адресою: АДРЕСА_7 , фактично проживає: АДРЕСА_6 (а.с. 22-24).
З копії довідки №01-32/340 від 05.05.2025 за підписом директора ліцея, виданої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається що він дійсно начається в 4-В класі Ужгородського ліцею №5 імені Івана Чендея Ужгородської міської ради Закарпатської області (а.с. 25).
Листом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 26.09.2025 №1049/0/202-25 на звернення ОСОБА_2 від 01 вересня 2025 року про надання права на відчуження нерухомого майна, яке належить неповнолітній особі відмовлено у наданні дозволу з підстав, що батьком дитини було направлено заперечення від 02.06.2026, щодо відчуження майна неповнолітньої дитини (а.с. 26-27).
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (стаття 319 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина перша статті 383 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Закон України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» далі -Закон, визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Статтею 17 Закону визначено, що кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не втрачає права на успадкування їх майна.
У разі визнання батьків або одного з них рішенням суду безвісно відсутніми дитина має право на утримання за рахунок їх коштів і майна.
Батьки або інші законні представники не мають права без дозволу органу опіки та піклування, наданого відповідно до закону, вчиняти від імені малолітньої дитини правочини, визначені частиною другою статті 177 Сімейного кодексу України.
На вчинення неповнолітньою особою правочинів, передбачених частиною другою статті 177 Сімейного кодексу України, має бути одержана згода батьків або інших законних представників такої особи та дозвіл органу опіки та піклування відповідно до закону.
Інші права дитини на майно та порядок їх захисту встановлюються законами України.
Згідно ч.3 ст. 18 Закону, органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Частиною 1 статті 242 ЦК України визначено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.
Відповідно до ч.1 ст.177 Сімейного кодексу України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.
Згідно ч.2 ст.177 Сімейного кодексу України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.
Зі змісту ч.3 ст.177 Сімейного кодексу України вбачається, що батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування.
Згідно з ч.4 ст.177 Сімейного кодексу України, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.
Перелік підстав, за наявності яких може бути відмовлено у наданні дозволу, передбачено ч.5 ст.177 Сімейного кодексу України.
Так, вказаною нормою закріплено, що органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що: мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до статті 164 цього Кодексу; судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до статті 170 цього Кодексу; до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у статті 165 цього Кодексу; особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні; між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини; між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них); вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.
Згідно з п.66 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 (далі - Порядку №866), служба у справах дітей за місцем знаходження майна надає консультації громадянам з питань підготовки необхідних документів щодо відчуження майна дитини. Для відчуження майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають зазначеній службі такі документи: заяву кожного з батьків (опікунів, піклувальників); копію паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, паспортного документа іноземця; копію реєстраційного номера облікової картки платника податків (у разі наявності); документ, що підтверджує право власності (користування) дитини на відчужуване майно; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, виданий відповідно до законодавства; копію свідоцтва про народження дитини; довідку з місця проживання, про склад сім`ї та реєстрацію або витяг з домової книги; копію рішення про встановлення опіки над дитиною (для опікунів, піклувальників); копію рішення про встановлення опіки над майном дитини (для опікунів, піклувальників); копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу між батьками дитини (у разі наявності).
Згідно з п.67 Порядку №866, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.
Рішення районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади про надання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини або відмову у його наданні може бути оскаржено до суду.
Як вбачається із матеріалів справи, власником будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , є неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Підставою для відмови Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у наданні дозволу на відчуження житлового будинку АДРЕСА_2 , є той факт, що до заяви не доадана засвідчена заява батька дитини ОСОБА_4 , який 02.06.2025 звернувся до Департаменту служб із заявою, в якій повідомив що планується відчуження майна малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та просив без його особистої участі не вирішувати дане питання. 
Таким чином, питання надання дозволу на відчуження нерухомого майна, право користування яким належить дитині, та п. 67 Порядку №866, який містить відсильну норму на п. 66 Порядку №866 щодо переліку документів.
Згідно змісту п. 66, 67 Порядку №866 вбачається, що він стосується отримання дозволу на розпорядженням майном дитини.
Додатково суд наголошує, що згідно п.7 ч.5 ст.177 Сімейного кодексу України вбачається, що органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна коли вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернулась до відповідача з метою отримання дозволу на відчуження нерухомого майна неповнолітньої дитини, та зазначає, що має намір придбати зімельну ділянку у м. Ужгород, на якому буде будуватися будинок для проживання.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підтвердження наміру придбання земельної ділянки позивач долучила попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0193 гектарів у м. Ужгород від 28.10.2025. (а.с. 28-32).
Проте суд не приймає його як належний доказ.
Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. 
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. 
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. 
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. 
Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню. 
Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Суд зазначає, що попередній договір купівлі–продажу земельної ділянки від 28.10.2025 нотаріально не посвідчений, що не може вказувати на дісне волевиявлення сторін договору.
Також суд не вбачає доведеним, що придбання земельної ділянки площею 0,0193 гектарів у м. Ужгород, на якій в майбутньому буде побудований будинок для проживання неповнолітнього сина з матір`ю відповідає рівнозначності земельної ділянки площею 0,0798 гектарів у м. Харкові. 
За відсутністю належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що малолітня дитина після продажу домоволодіння та земельної ділянки буде забезпечена іншим житлом, рівноцінним тому, яке належить їй на праві власності, що б вказувало на забезпечення позивачем у першу чергу житлових та майнових прав дитини, відсутні підстави надання дозволу на відчуження майна дитини.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №303/3121/18.
З огляду на встановлені обставини по справі, надані докази, враховуючи майнові інтереси неповнолітньої дитини та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с. 1).
Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати на відповідача не покладаються.
Втрати на правничу допомогу сторонами не заявлено.
Керуючись ст.ст.5, 10-13, 80, 81, 83 137, 264-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про надання дозволу на відчуження нерухомого майна неповнолітньої особи без згоди батька - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає як ВПО: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 15.04.2026.

Суддя          С.О. Рубіжний