КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2026 року справа №320/4362/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: У січні 2024 року до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в Хмельницькій області від 16.01.2023 №104850006557 про відмову в призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , та нарахувати і виплатити пенсію за віком за період з 20.11.2022 по 09.05.2023.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.11.2022 позивач досягла пенсійного віку, у зв`язку з чим 09.01.2023 вона звернулась до Яготинського відділу обслуговування громадян №14 ГУ ПФУ у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви було додано трудову книжку серії НОМЕР_2 від 01.08.1985 для підтвердження страхового стажу. Однак, за принципом екстериторіальності, заяву розглядав орган ПФУ в Хмельницькій області, який рішенням від 16.01.2023 №104850006557 відмовив у призначенні пенсії. Причиною відмови стало те, що у трудовій книжці було виявлено виправлення дати народження без зазначення документа, на підставі якого воно здійснено, що, на думку органу ПФУ, ставило під сумнів належність документа позивачу. Внаслідок цього періоди праці за трудовою книжкою не були зараховані до страхового стажу, який без них становив лише 19 років 01 місяць 28 днів.
Для усунення цих недоліків позивач звернулась до Яготинського районного суду Київської області, який рішенням від 05.04.2023 у справі №382/134/23 встановив факт належності вищевказаної трудової книжки саме ОСОБА_1 . Після набрання судовим рішенням законної сили, 10.05.2023 позивач повторно звернулась до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії, додавши рішення суду. Проте ГУ ПФУ у Київській області листом від 15.09.2023 повідомило, що призначення пенсії відбулось лише з дати повторного звернення, оскільки судове рішення про встановлення факту не містило прямих зобов`язань до пенсійного органу щодо призначення виплат з попередньої дати.
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та вказує, що згідно з пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком має бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, оскільки первинне звернення відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення 60-річчя. ОСОБА_1 наголошує, що з урахуванням стажу за трудовою книжкою її загальний страховий стаж становить 31 рік 06 місяців 28 днів, що є достатнім для призначення пенсії. Також позивач зауважує, що відповідальність за належне оформлення та ведення трудової книжки покладається виключно на роботодавця, а формальні недоліки в її заповненні не повинні обмежувати конституційне право громадянина на соціальний захист.
Крім того, позивач просить поновити строк звернення до суду, посилаючись на тривалий розгляд справи про встановлення факту в районному суді, період перебування на амбулаторному лікуванні з 16.05.2023 по 20.07.2023, а також на необхідність уникнення надмірного формалізму в умовах воєнного стану.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.02.2024 (суддя Балаклицький А.І.) позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позову шляхом надання уточненої позовної заяви з уточненням складу учасників справи.
31.07.2024 канцелярією суду зареєстровано заяву позивача від 20.07.2024 про усунення недоліків позову, до якої додано адміністративний позов в новій редакції від 02.10.2024.
Так, в адміністративному позові в новій редакції від 02.10.2024 ОСОБА_1 (далі - позивач) звертається до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач-2), в якому просить суд:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в Хмельницькій області від 16.01.2023 №104850006557 про відмову в призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , та нарахувати і виплатити пенсію за віком за період з 20.11.2022 по 09.05.2023.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 (суддя ОСОБА_2 ) відкрито провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
04.11.2024 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 з посади передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 прийнято адміністративну справу №320/4362/24 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О.
Позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позову, протягом якого позивачу необхідно було надати копії додатків до адміністративного позову в новій редакції від 02.10.2024, засвідчених належним чином, для направлення відповідачам (у двох примірниках для кожного з відповідачів).
08.09.2025 канцелярією суду зареєстровано заяву позивача про усунення недоліків, направлену на адресу суду засобами поштового зв`язку 30.01.2025, до якої додано копії додатків до адміністративного позову в новій редакції від 02.10.2024, засвідчених належним чином, для направлення відповідачам (у двох примірниках для кожного з відповідачів).
Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про виконання вимог ухвали суду від 28.11.2024 та усунення недоліків позовної заяви у повному обсязі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.11.2025 продовжено розгляд адміністративної справи №320/11003/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
19.12.2025 через підсистему "Електронний Суд" від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком від 09.01.2023 було встановлено відсутність необхідного страхового стажу. За принципом екстериторіальності розгляд вказаної заяви здійснювало Головне управління ПФУ в Хмельницькій області, яким було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії через неможливість зарахування періодів роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 01.08.1985. Підставою для такого рішення стало виявлене виправлення дати народження на титульній сторінці трудової книжки, яке було здійснене з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58, оскільки не містило посилання на документ, на підставі якого внесено зміни, та не було завірене належним чином.
Відповідач зазначає, що за відсутності належного оформлення титульного аркуша трудової книжки виникає сумнів щодо належності цього документа саме позивачу, що унеможливлює автоматичне зарахування зазначеного в ній стажу. У зв`язку з цим страховий стаж позивача був обчислений лише на підставі інших наявних документів і склав 19 років 01 місяць 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком при досягненні 60-річчя. Відповідач наголошує, що позивачу було запропоновано надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів, або внести зміни до трудової книжки відповідно до встановленого порядку, проте у визначений термін такі документи надані не були.
Щодо вимоги про призначення пенсії з листопада 2022 року, відповідач зауважує, що після набрання законної сили рішенням Яготинського районного суду Київської області про встановлення факту належності трудової книжки, позивач повторно звернулась із заявою лише 10.05.2023. Оскільки судове рішення не містило прямих зобов`язань щодо призначення пенсії з первинної дати звернення, а підтвердний документ (рішення суду) був наданий лише під час другого візиту, орган ПФУ вважає законним призначення пенсії саме з дати повторного звернення, тобто з 10.05.2023. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області правом на надання відзиву не скористалось, про відкриття провадження у справі було проінформовано шляхом направлення ухвали про відкриття провадження в його електронний кабінет.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною 2 статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Крім того, відповідно до частини 4 статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї і/з сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами та доказами.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла 60-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 (а.с. 5-6). 
У зв`язку з цим, 09.01.2023 позивач звернулась до Яготинського відділу обслуговування громадян №14 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 85). До вказаної заяви позивачем було додано, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_2 від 01.08.1985 (а.с. 9-12) для підтвердження наявного страхового стажу.
За принципом екстериторіальності опрацювання заяви здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. 
За результатами розгляду територіальним органом було прийнято рішення від 16.01.2023 №104850006557 про відмову в призначенні пенсії (а.с. 16). Підставою для відмови стало те, що на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки було виявлено виправлення дати народження позивача (з 13.11.1962 на 19.11.1962), яке не було завірене належним чином відповідно до пунктів 2.2, 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58. Через вказані недоліки орган Пенсійного фонду не зарахував до страхового стажу періоди роботи згідно з трудовою книжкою, визначивши стаж у розмірі 19 років 01 місяць 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.
Вказане рішення було надіслано позивачу листом Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 23.01.2023 №1000-0217-8/10984 (а.с. 15).
З метою підтвердження факту належності документа позивач звернулась до Яготинського районного суду Київської області, який рішенням від 05.04.2023 у справі №382/134/23 (набрало законної сили 06.05.2023) (а.с. 13-14), встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудової книжки серія НОМЕР_2 .
10.05.2023 позивач повторно звернулась до із заявою про призначення пенсії (а.с. 86), додавши до неї копію вищевказаного рішення суду. 
На підставі цього звернення позивачу було призначено пенсію за віком (а.с. 70), проте виплати було розпочато лише з дати повторного звернення, а саме з 10.05.2023.
Не погоджуючись із датою призначення пенсії, позивач звернулась до ГУ ПФУ із зверненням, на що отримала відповідь листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 15.09.2023 №1000-0202-8/139880 (а.с. 18), в якому відповідач роз`яснив, що оскільки рішення Яготинського районного суду Київської області не містило зобов`язальних вказівок щодо призначення пенсії з іншої дати, призначення відбулося після повторного звернення. 
Не погоджуючись з такими рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.
Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2012 від 25.01.2012, згідно з яким "Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї".
Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
За приписами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.
Згідно із статтею 10 Закону №1788-XII пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.
Частиною 1 статті 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 23.07.2014 №280 (далі - Положення №280), передбачено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
У частині виплати пенсій Положенням №280 передбачено виконання таких основних завдань Пенсійного фонду України:
реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;
внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань;
виконання інших завдань, визначених законом.
Також для виконання вказаних завдань на Пенсійний фонд України покладаються повноваження, зокрема, призначення (перерахунку, поновлення) і виплати пенсій.
Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через утворені в установленому порядку територіальні органи - Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду), на які відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління (затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2), покладається, зокрема: призначення (здійснення перерахунку) і виплата пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.
Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його територіальні органи є суб`єктами владних повноважень у сфері загальнообов`язкового пенсійного забезпечення.
Судом встановлено, що за принципом екстериторіальності розгляд первинної заяви позивача від 09.01.2023 було здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
З 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, який передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. Можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій передбачено постановою Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за №339/35961.
Даною постановою внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі – Порядок №22-1).
Пунктом 4.2 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" вказаного Порядку передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, за результатами розгляду заяви позивача, було прийнято рішення від 16.01.2023 №104850006557 про відмову у призначенні пенсії за віком. Підставою для прийняття вказаного рішення стала неможливість зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 через виявлене виправлення дати народження на титульній сторінці документа, яке не було завірене належним чином відповідно до вимог Інструкції №58.
Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно із статтею 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
У постанові від 18.02.2020 у справі №1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що "пенсія за віком" - це свого роду "державний депозит" (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.
Статтею 26 Закону №1058-IV визначені умови призначення пенсії за віком.
Згідно із частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Частина 1 статті 45 Закону №1058-IV передбачає, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Відповідно до пункту 1.6 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
За змістом пункту 1.7 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону. Органи Пенсійного фонду наділені повноваженнями збирати необхідні для розгляду заяви особи (у тому числі щодо призначення пенсії) документи.
Аналіз положень Порядку №22-1 дає підстави для висновку про те, що, встановивши, що до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, зобов`язаний письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково, та в заяві про призначення пенсії зробити відповідний запис. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №759/12575/15-а щодо аналогічних правовідносин.
Також у випадку виявленої відсутності необхідних документів для призначення особі пенсії, пенсійний орган має можливість вчинити дії, спрямовані на їх отримання від відповідних органів (осіб).
Право особи на отримання належних їй пенсійних виплат не може ставитись у залежність від наявності певних недоліків оформлення документів, за які особа не відповідає. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення визначених законом прав.
Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі №209/2050/17 зазначає, що право особи на пенсію також не може залежати від встановлення усіх обставин, які мають значення для вирішення питання про призначення пенсії, і підлягає поновленню з моменту його виникнення, тобто з дня первинного звернення до пенсійного органу.
Судом встановлено, що 09.01.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV. Вказана заява була подана протягом трьох місяців після досягнення позивачкою 60-річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що згідно з положеннями статті 45 Закону №1058-IV є підставою для призначення пенсії з дня, наступного за днем досягнення пенсійного віку.
За принципом екстериторіальності розгляд вказаної заяви було здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яким за результатами опрацювання документів було прийнято рішення від 16.01.2023 №104850006557 про відмову в призначенні пенсії через неврахування страхового стажу, зазначеного у трудовій книжці позивача.
Водночас суд зауважує, що позивач при повторному зверненні 10.05.2023 до заяви про призначення пенсії не подавала інших документів на підтвердження страхового стажу, які б свідчили про зміну її страхового стажу за суттю, окрім тих, що вже були подані при первинному зверненні 09.01.2023. Єдиним додатковим документом було судове рішення, яке підтверджувало належність уже наданої раніше трудової книжки.
Як встановлено судом, 09.02.2023 позивач звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою, в якій просила встановити факт належності їй трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.08.1985.
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 05.04.2023 у справі №382/134/23 заяву позивача про встановлення факту належності правовстановлюючого документа задоволено та встановлено факт належності їй трудової книжки серії НОМЕР_2 .
З наведеного слідує, що орган Пенсійного фонду під час первинного розгляду заяви від 09.01.2023 надмірно формально підійшов до оцінки наданої трудової книжки, не врахувавши відомості про стаж позивачки через технічне виправлення дати народження, допущене роботодавцем. Внаслідок такої позиції відповідача, позивач була змушена звертатися до суду загальної юрисдикції для встановлення факту належності документа, який фактично перебував у розпорядженні пенсійного органу ще під час першого звернення.
Враховуючи, що рішенням суду було лише підтверджено обставину, яка існувала на момент первинного звернення, суд вважає, що право на призначення пенсії з дати, що настає за днем досягнення пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), було набуто позивачем саме завдяки першому зверненню, поданому у встановлений законом тримісячний строк.
Суд наголошує, що оскільки станом на момент первинного звернення із заявою про призначення пенсії (09.01.2023) у позивача був фактично наявний необхідний страховий стаж, підтверджений записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 01.08.1985, у пенсійного органу були всі правові підстави для врахування цих періодів роботи та, як наслідок, призначення пенсії позивачу саме з дати набуття права на неї.
Той факт, що належність вказаної трудової книжки потребувала додаткового підтвердження в судовому порядку через дефекти її оформлення роботодавцем, не спростовує наявності у позивача відповідного стажу на дату її першого звернення до органу Пенсійного фонду. Враховуючи, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 05.04.2023 у справі №382/134/23 було остаточно усунуто сумніви щодо належності цього документа позивачу, відповідач мав обов`язок призначити пенсію з дня, наступного за днем досягнення пенсійного віку (з 20.11.2022), оскільки первинна заява була подана в межах встановленого законом тримісячного строку.
Також суд враховує позицію Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 про те, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів (зокрема, через наявність не завірених належним чином виправлень у трудовій книжці), відповідач наділений правом звернення до підприємств, установ чи архівних установ з метою перевірки інформації або отримання уточнюючих довідок. Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, приймаючи рішення про відмову від 16.01.2023 №104850006557, вказаним правом не скористалося, обмежившись констатацією технічних недоліків документа.
Суд вважає неправомірним призначення позивачу пенсії за віком лише з дати повторного звернення (10.05.2023), оскільки в ході судового розгляду встановлено відсутність законних підстав для відмови позивачці у призначенні пенсії на підставі її первинної заяви від 09.01.2023. Належність трудової книжки, яка була подана під час першого звернення, підтверджена рішенням Яготинського районного суду Київської області, що лише констатувало стан речей, який існував на момент виникнення у позивачки права на пенсію.
Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, відмовляючи 16.01.2023 у призначенні пенсії та призначаючи її лише з 10.05.2023, діяло всупереч вимогам статті 19 Конституції України, статті 45 Закону №1058-IV та Порядку №22-1.
Орган Пенсійного фонду не використав надане йому законом право та обов`язок щодо сприяння особі в отриманні або перевірці необхідних документів, а натомість безпідставно поклали негативні наслідки неналежного оформлення трудової книжки роботодавцем на застраховану особу, що призвело до відтермінування реалізації її конституційного права на соціальний захист.
Згідно з позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 04.06.2019 №2-р/2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.
Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 №3-рп/2012).
За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової частини конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейським судом з прав людини напрацьована практика за якою пенсія включається в поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Отже, при з`ясуванні змісту поняття "майно" недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.
Так, у рішенні ЄСПЛ від 07.11.2013 у справі "Пічкур проти України" (заява №10441/06, пункти 41- 43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.
Водночас юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту "законних очікувань" (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.
Так, у справі "Суханов та Ільченко проти України" ЄСПЛ зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Заява №68385/10 та №71378/10, пункт 35).
Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі "легітимні очікування" та "майнові права" (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13.12.1984 щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, №10741/84).
Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.
Також практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (Brumarescu v. the Romania, заява №28342/95). У пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. the Moldova, заява №45701/99).
Отже, неправомірне позбавлення особи пенсії не узгоджується з принципом правової визначеності.
У справі "Трегубенко проти України" (заява №61333/00, пункт 53) Суд вказав, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, зокрема "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар".
Таким чином, позбавлення права на пенсію або звуження обсягу цього права має здійснюватися на підставі принципу верховенства права (закону, який не повинен суперечити принципам верховенства права має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм).
Згідно з вимогами статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим, щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком суд зазначає, що у рішеннях у справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини вказав, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. 
Науковий висновок Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13.04.2018 свідчить про те, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;
- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;
- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.
- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Водночас згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Водночас, згідно з пунктом 4 частини 2 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
Враховуючи, що дії відповідача в розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, суд, реалізуючи повноваження, надані статтею 245 КАС України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Суд доходить висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 16.01.2023 №104850006557 про відмову у призначенні пенсії, оскільки саме цим актом було заперечено право позивача на врахування стажу згідно з її трудовою книжкою при первинному зверненні.
Також, оскільки станом на 19.11.2022 (дата досягнення 60-річчя) позивач мала необхідний страховий стаж, а первинна заява була подана нею 09.01.2023 (тобто в межах трьох місяців), суд вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо призначення пенсії лише з дати повторного звернення.
Відтак, для повного та ефективного захисту порушеного права, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду та рішення Яготинського районного суду Київської області від 05.04.2023.
Водночас, з метою реалізації права на отримання коштів, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, як орган, на обліку якого перебуває позивач, здійснити нарахування та виплату пенсії за віком позивачу за період з 20.11.2022 по 09.05.2023, виходячи з розрахунку стажу, наявного на момент первинного звернення.
Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позову з викладених вище підстав.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані статтею 139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
Тому сума у розмірі 1073,60 грн підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, протиправне рішення якого призвело до виникнення спірних правовідносин, за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243 – 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в Хмельницькій області від 16.01.2023 №104850006557 про відмову в призначенні пенсії.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно розглянути заяву від 09.01.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду та рішення Яготинського районного суду Київської області від 05.04.2023 у справі №382/134/23.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за період з 20.11.2022 по 09.05.2023, виходячи з розрахунку стажу, наявного на момент звернення із заявою від 09.01.2023.
5. Стягнути судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області (ідентифікаційний код 21318350) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.