Придніпровський районний суд м.Черкаси    

Справа № 711/507/26
Провадження № 2/711/1047/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

18 лютого 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого – судді Позарецької С.М.
при секретарі Буйновській А.П., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Дочірнього підприємства «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату Приватного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
Позивач Дочірнє підприємство «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальних послуг.
В обґрунтування позову вказано, що 01.01.2023 між Приватним акціонерним товариством «Черкаський шовковий комбінат» (Орендодавцем) та дочірнім підприємством «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» (Орендарем) укладено договір оренди № 143, згідно з п. 1.1 якого дочірнє підприємство «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» прийняло в оренду житлові приміщення, що розташовані за адресою, зокрема: АДРЕСА_1 .
З 01.11.1995 ОСОБА_1 та її син – ОСОБА_2 зареєстровані в кв. АДРЕСА_2 .
Як зазначено, станом на 01.01.2026 заборгованість відповідачів перед дочірнім підприємством «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» за проживання в кв. АДРЕСА_2 , становить 25200 грн. 00 коп.
Враховуючи, що дочірнє підприємство «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» свої зобов`язання виконує в повному обсязі, а відповідачі, в порушення ст.ст. 525, 526 ЦК України, несвоєчасно оплачують надані послуги, чим завдають позивачу значну матеріальну шкоду, позивач дані обставини вважає достатніми для звернення до суду та просить суд стягнути солідарно із відповідачів на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка виникла станом на 01.01.2026, в розмірі 25200 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 23.01.2026 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Вказана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. 
У судове засідання представник позивача не з`явився. Водночас, 18.02.2026 представник позивача за довіреністю – Білий М.М., подав до суду заяву від 18.02.2026, про розгляд справи без його участі. Крім того, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, а також не заперечує проти винесення заочного рішення. 
У судове засідання відповідачі не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за відомим зареєстрованим місцем проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ст.ст. 130, 131, 223 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідачів належним чином. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано.
Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачів, які повідомлялася судом у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову, а представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.01.2023 між Приватним акціонерним товариством «Черкаський шовковий комбінат» (Орендодавець), в особі Голови правління Мицик Н.П., що діє на підставі Статуту, та Дочірнім підприємством «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат» (Орендар), в особі директора Омельченка В.П., укладений Договір оренди № 143. 
Згідно з п. 1.1 договору оренди № 143 від 01.01.2023 Орендодавець, який являється власником, передав, а Орендар прийняв в оренду житлові приміщення, в тому числі і гуртожиток, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Пунктом 4.1 Договору оренди передбачено, що Орендар має право, зокрема, самостійно, відповідно до діючого законодавства, стягувати із мешканців орендованих гуртожитків та житлових будинків заборгованість за житлово-комунальні послуги. Означеному праву орендаря кореспондується обов`язок, передбачений п. 4.2 Договору оренди, а саме: надавати мешканцям орендованих об`єктів, житлово-комунальні послуги в межах, затверджених відповідним рішенням виконавчого комітету міської ради.
Пунктом 6 вказаного Договору встановлено, що він вступає в силу з моменту підписання і діє до 30.12.2025 включно. Договір вважається пролонгованим на тих же умовах і на той самий строк, якщо жодна із Сторін за місяць до закінчення строку його дії не заявила про неможливість його пролонгації. 
Отже, позивач є орендарем житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , починаючи відповідно з 01.11.1995 та 08.08.2006 (01.11.1995). Ця обставина підтверджується поквартальною карточкою форми № 17, а також картками реєстрації особи форми «16» щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що безпосередньо досліджені в судовому засіданні. Крім того, факт реєстрації місця проживання відповідачів за означеною вище адресою перевірено судом та підтверджено відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру № 2261034 від 22.01.2026 та № 2261066 від 22.01.2026.
Таким чином, відповідачі являються споживачами житлово-комунальних послуг, які їм надає за вказаною вище адресою Дочірнє підприємство «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату ПрАТ «Черкаський шовковий комбінат».
Відповідно до відомості про нарахування та оплати квартиронаймача ОСОБА_1 за проживання її сім`ї в кімнаті АДРЕСА_4 , що обслуговується ДП «РЕУ-ЧШК «ПрАТ «ЧШК» станом на 01.01.2026, заборгованість відповідачів складає 25200 грн. 00 коп., оскільки оплата послуг ними проводилась лише два рази на загальну суму 5000 грн. 00 коп.
Також, в судовому засіданні встановлено, що договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладався, однак, не укладення договору не виключає можливість стягнення з відповідачів на користь позивача вартості фактично отриманих послуг і не може бути підставою для звільнення споживачів (відповідачів) від оплати цих послуг.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). 
Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст. 14 ЦК України).
Правовідносини, які виникають між мешканцем гуртожитку і його власником (володільцем), є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (комунальних послуг).
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі статтею 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга (послуга з управління багатоквартирним будинком) та комунальні послуги (послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами).
Статтями 7, 8 вказаного вище Закону визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача - є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. 
За змістом ст.ст. 67-68, 162 ЖК України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно.
Крім того, згідно з ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Слід також звернути увагу на те, що відповідно до п. 3 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498 (далі – Примірне положення № 498), жила площа в гуртожитках надається, зокрема, у вигляді окремого жилого приміщення для відособленого користування однієї особи чи сім`ї.
Облік осіб, які проживають в гуртожитках на умовах найму (оренди), ведеться підприємствами, установами, організаціями, в оперативному управлінні яких перебувають гуртожитки державної та комунальної власності, юридичними особами незалежно від організаційно-правової форми, до статутних капіталів яких включені гуртожитки, органом місцевого самоврядування (п. 9 Примірного положення № 498).
Згідно з пунктами 11, 15 Примірного положення № 498 встановлено, що наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом. Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільний речей тощо у разі їх видачі).
Суд звертає увагу, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Крім того, якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість, у справі повинні бути певні акти – претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові по справі № 210/5796/16-ц від 18.03.2019.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. 
Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. 
Статтею 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).

Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які, станом на момент виникнення заборгованості, були і продовжують бути зареєстрованими, станом на день розгляду справи, за адресою: АДРЕСА_3 , мали право на проживання у цьому об`єкті нерухомості, були споживачами послуг, що надаються позивачем до вказаної кімнати, проте своєчасно та в повному обсязі не вносили плату за житлово-комунальні послуги (за проживання в гуртожитку), що, згідно з розрахунком позивача, за період із 01.10.2024 до 01.01.2026, складає 25200 грн. 00 коп.
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачами не надано суду доказів на спростування наявної заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг у зв`язку із проживанням у кімнаті АДРЕСА_2 (в гуртожитку), а також своїх контррозрахунків заборгованості, або ж доказів про повне погашення заборгованості, що виникла в зв`язку із неналежним виконанням ними зобов`язань з оплати за отримані житлово-комунальні послуги (з оплати за проживання в гуртожитку). Крім того, відповідачами не доведено наявності розбіжності між здійсненими сплатами та тими сплатами, що відображені позивачем у відомості про нарахування та оплати квартиронаймачем ОСОБА_1 , станом на 01.01.2026. Також у матеріалах справи відсутні докази, що позивач неналежно надавав житлово-комунальні послуги, або відповідачі відмовилися від отримання вказаних послуг у період з 01.10.2024 до 01.01.2026.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в межах заявлених, а саме, слід стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Дочірнього підприємства «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату Приватного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 25200 грн. 00 коп. 
При цьому, слід зазначити, що відповідачі не скористалися правом подати відзив на позов та докази на спростування доводів позивача.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 3328 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним документом № 3282 від 19.01.2026.
Тож, враховуючи те, що позовні вимоги Дочірнього підприємства «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату Приватного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат» задоволено в повному обсязі, тому до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір в рівних частках по 1664 грн. 00 коп. з кожного. На думку суду, відсутні підстави для солідарного стягнення з відповідачів судового збору, оскільки таке не передбачено нормами чинного цивільного законодавства.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 64, 66, 67, 68, 156, 162 ЖК України, ст.ст. 11, 15, 16, 264, 267, 360, 382, 509, 525, 526, 530 ЦК України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 81, 89, 141, 263-266, 273, 280-282 ЦПК України суд, -
в и р і ш и в:
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на користь Дочірнього підприємства «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату Приватного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат» (ЄДРПОУ 31141871, м. Черкаси, вул.С.Кішки, 197) заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 25200грн. 00коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь Дочірнього підприємства «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату Приватного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат» (ЄДРПОУ 31141871, м. Черкаси, вул.С.Кішки, 197) судовий збір у розмірі 1664грн. 00коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) на користь Дочірнього підприємства «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату Приватного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат» (ЄДРПОУ 31141871, м. Черкаси, вул.С.Кішки, 197) судовий збір у розмірі 1664грн. 00коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складений 23.03.2026.

Головуючий суддя     С.М. Позарецька