П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/40532/25	

Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
суддів - Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

04 грудня 2025 року ГУ ПФУ в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило визнати протиправними та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП № 79273499 від 25.11.2025 року про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.
В обґрунтування позовних вимог ГУ ПФУ в Одеській області зазначило, що відповідач протиправно прийняв оскаржувану постанову. Позивач наголосив, що рішення по справі № 420/15479/25 виконано ним в межах повноважень, а саме перераховано пенсію ОСОБА_1 , однак не виплачені суми за минулий період у зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань. Позивач наголосив, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин
Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що рішення по справі № 420/15479/25 позивачем не виконано, що на підставі приписів ст. 72 Закону України “Про виконавче провадження” має наслідком накладення штрафу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року ГУ ПФУ в Одеській області відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що виділення коштів із державного бюджету на фінансування бюджетної програми (щодо виплати пенсії за минулий період на виконання рішення суду) не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України, тому у діях начальника Головного управління відсутні ознаки вини та умислу щодо невиконання у повному обсязі судового рішення.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року замінено відповідача по справі - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) (код ЄДРПОУ 43315529) його правонаступником - Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 45862901).
Після заміни відповідача, судом направлено до його електронного кабінету у системі електронний суд всі процесуальні документи та додатки, однак у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надійшов.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів виходить з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у відповідача перебуває виконавчий лист №420/15479/25, який виданий Одеським окружним адміністративним судом щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату з 01.02.2023 року, з 01.03.2024 року, з 01.03.2025 року пенсії ОСОБА_1 у нарахованому розмірі без обмеження її максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність на підставі Закону України від 08.07.2011 № 3668 - VI “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи”.
26.11.2025 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшла постанова з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.11.2025 року ВП №79273499 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. Позивач не погоджується із даною постановою, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ПФУ в Одеській області рішення Одеського ОАС по справі № 420/15479/25 повністю не виконало, перераховану пенсію ОСОБА_1 не виплачено. Докази відсутності бюджетних асигнувань на виплату ОСОБА_1 сум за рішенням суду не надані як виконавцю, так і суду, що свідчить про невиконання рішення без поважних причин.
Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України “Про виконавче провадження” відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України “Про виконавче провадження” виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктами 1 та 16 частини 3 статті 18 Закону України “Про виконавче провадження” виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 року № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 26 вказаного Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
За правилами ч. 1 ст. 63 цього ж Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
В свою чергу, у відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 63 Закону України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 року № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 75 вказаного Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Водночас визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.
У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічні праві висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 року по справі № 360/3573/20, від 13.10.2021 року по справі № 360/4705/20 та по справі № 360/4708/20.
Так, матеріалами справи підтверджується, що підставою для винесення оскаржуваної постанови слугувало невиконання ГУ ПФУ в Одеській області судового рішення по справі № 420/15479/25.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання судового рішення по справі № 420/15479/25 ГУ ПФУ в Одеській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , проте рішення суду в частині виплати перерахованої пенсії за період з 01.02.2023 по 31.10.2025 у розмірі 443 106,35 грн не виконано.
Колегія суддів зазначає, що пенсія ОСОБА_1 призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплата якої за приписами статті 8 вказаного Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Отже, виконання судового рішення з виплати заборгованості, в межах спірних правовідносин, можливе лише за наявності відповідного фінансування з державного бюджету України.
Постановою КМУ №1156 від 11.10.2024 року затверджений Бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік, за яким передбачені видатки для погашення заборгованості з пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) за рішеннями суду в сум 500 000 тис. гривень.
Як вбачається з відкритих джерел мережі Інтернет, станом на 11.11.2024 Пенсійним фондом України розпочато фінансування видатків на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що набрали законної сили по 19.11.2020 та якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету.
Бюджет Пенсійного фонду України на 2025 рік станом на час виникнення спірних правовідносин, не затверджений.
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що тільки 14.02.2025 постановою КМУ №157 затверджений Порядок використання коштів державного бюджету, передбачених на фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду України (надалі Порядок №157).
Відповідно до п.3 Порядку №157, головним розпорядником бюджетних коштів є Мінсоцполітики. Відповідальним виконавцем бюджетної програми та розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня є Пенсійний фонд України
За приписами пп.12 п.4 Порядку №157 Бюджетні кошти спрямовуються на виплату перерахованих пенсій за рішенням суду у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України
Також, відповідно до приписів пункту 11 Порядку №157 розподіл бюджетних коштів у разі їх недостатності здійснюється з урахуванням ресурсної забезпеченості виділених бюджетних асигнувань у такій черговості, у восьму чергу виплата пенсій в частині видатків на виплату перерахованих пенсій за рішенням суду.
Як вказує апелянт, суми пенсії, нараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах). При цьому, облік фінансових зобов`язань, що виникають внаслідок нарахування коштів на виконання судових рішень, здійснюється в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах). Заборгованість, визначена на виконання рішень судів, обліковується в електронних пенсійних справах з датою набрання ними законної сили, на підставі цих відомостей – у підсистемі “Реєстр судових рішень” інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (РСР ІКІС ПФУ), яка забезпечує автоматизацію пенсійного забезпечення та інших завдань у сфері соціального захисту, та є центральним елементом роботи ПФУ, який дозволяє автоматизувати різні процеси, в тому числі і облік заборгованості, визначеної на виконання судових рішень. За наведених підстав відсутня необхідність в окремому (паперовому) інформуванні Пенсійного фонду України про потребу в коштах для проведення виплат на виконання судових рішень. Адже, Пенсійний фонд України автоматичним способом узагальнює обліковану інформацію про суму заборгованості та щомісячно інформує про фінансову потребу Міністерство соціальної політики України, яке є головним розпорядником коштів бюджетної програми за КПКВК 2506080 “Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду”.
З таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про відсутність необхідності додатково, у паперовому або електронному вигляді інформувати Пенсійний фонд України про потребу у додатковому фінансуванні, зокрема і щодо виплати заборгованості у межах виконавчого провадження № 79273499.
Отже, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що територіальний орган пенсійного фонду не мав об`єктивної фінансової можливості виконати судове рішення, яке набрало законної сили 31.07.2025 року, адже станом на вказану дату державою профінансовано виконання рішень, які набрали законної сили по 20.09.2020 року.
Окремо колегія суддів акцентує увагу, що апелянт є розпорядником коштів нижчого рівня, тому виплата заборгованості здійснюється виключно за рахунок коштів Державного бюджету, а безпосередньо наявність таких коштів та їх виділення, зокрема і головним розпорядником, яким є Мінсоцполітики, на погашення заборгованості не залежить від апелянта. 
За наведених обставин застосування до апелянта заходів юридичної відповідальності у формі накладення штрафу за невиконання судового рішення (в частині не виплати перерахованих, на виконання судового рішення, сум) не призведе до позитивних наслідків, спрямованих на дійсне та фактичне виконання судового рішення - виплату заборгованості. А тому, накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
На підставі вище наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що невиконання судового рішення апелянтом в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ГУ ПФУ в Одеській області та скасування оскаржуваної постанови державного виконавця про накладення штрафу.
Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи приписи ст.139 КАС України та правову позиція викладену Верховним Судом у постанові від 31.05.2023 року по справі №815/4246/17, колегія суддів зазначає, що за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, апелянту мають бути відшкодовані понесені ним судові витрати, витрати на сплату судового збору в суді першої інстанції в сумі 2422,40 грн, та в суді апеляційної інстанції в сумі 3633,6 грн, всього – 6056 грн.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - задовольнити, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року – скасувати.
Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП № 79273499 від 25.11.2025 року про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області штрафу в розмірі 5100 грн.
Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 45862901) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати – витрати зі сплати судового збору всього в сумі 6056 грн (шість тисяч п`ятдесят шість гривень).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко