Справа № 740/598/26 
Провадження № 2-а/740/11/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року м. Ніжин  
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Карпуся І.М.,
із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,
розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду в м. Ніжині за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа – Ніжинський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального Міністерства юстиції України, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 04.02.2026 через представника – адвоката Сергієнко Н.О. звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 472 від 15.10.2025 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
В обґрунтування позову посилається на те, що 27.01.2026 в застосунок «Дія» отримав постанову про відкриття виконавчого провадження №80078759 від 27.01.2026. 
За допомогою ідентифікатора доступу через сайт було виявлено, що виконавче провадження №80078759 від 27.01.2026 відкрито на підставі постанови №472 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.10.2025. 
Відповідно до постанови №472 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.10.2025 встановлено, що військовозобов`язаний громадянин ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме - порушив правила військового обліку військовозобов`язаних, не виконав вимоги щодо проходження військово-лікарської комісії, чим порушив ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Проте зазначене вище не відповідає дійсності, так як позивач має відстрочку від призову під час мобілізації, у зв`язку з тим, що зайнятий постійним доглядом за своєю матір`ю. До оформлення відстрочки від призову під час мобілізації у зв`язку з здійсненням постійного догляду за матір`ю, позивач мав відстрочку як батько одинак, так як виховував неповнолітню дитину (дружина померла). 
Повістку на уточнення даних ОСОБА_1 отримав 08.10.2025 з необхідністю з`явитися 09.10.2025. 
09.10.2025 він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де отримав повістку на 16.10.2025 з метою уточнення даних, а саме проходження військово-лікарської комісії.
16.10.2025 позивач пройшов військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується записом в електронному військово-обліковому документі, тому поведінка відповідача є сумнівною, постанова № 472 протиправною, яка підлягає скасуванню, а справа про притягнення до адміністративної відповідальності закриттю.

Представником відповідача подано до суду відзив, у якому відповідач позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні.
В обгрунтування зазначає, що позивач є військовозобов`язаним громадянином України, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи «Оберіг» Міністерства оборони України (далі – ЄДРПВР, АІТС «Оберіг»), перебуває на загальному військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ), з 18.05.1992, на підставі абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (як військовозобов`язана особа, звільнена з військової служби в запас та не зарахована до військового оперативного резерву). 
Відповідно до вимог Закону України №4235-IX від 12.02.2025 «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 12.02.2025 № 4235-IX, що набрав законної сили 15.02.2025, до 05.06.2025 всі військовозобов`язані громадяни України, котрим свого часу позаштатними військово-лікарськими комісіями був встановлений статус придатності до військової служби «непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час» (за винятком осіб з інвалідністю та молодших 25 років), зобов`язані були пройти повторне медичне обстеження відповідними військово-лікарськими комісіями для визначення фактичного ступеня придатності до військової служби. 
Такий обов`язок військовозобов`язаних громадян випливав із скасування статусу «непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час» та перегляду медичних висновків усіх військовозобов`язаних. 
Позивач, маючи статус придатності до військової служби «непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час», який фактично втратив чинність, до 05.06.2025 встановленим порядком повторне медичне обстеження позаштатною військово-лікарською комісією не пройшов; за направленням на таке медичне обстеження до відповідача не звернувся; самостійно, через електронний застосунок «Резерв+», таке направлення не згенерував. 
13.06.2025 відомості про ОСОБА_1 , як про порушника правил військового обліку, відповідачем були направлені каналами електронного зв`язку до відділення поліції №2 (м.Бобровиця) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, для застосування до нього заходів адміністративного затримання та доставлення до ТЦК та СП з метою притягнення до адміністративної відповідальності за допущений ним факт порушення правил військового обліку. 
08.10.2025 позивач в адміністративному порядку був доставлений працівниками поліції до адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_4 , де щодо нього у присутності свідків був складений протокол №472 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Другий примірник протоколу під особистий підпис вручений позивачу, також останнього у встановленому порядку було повідомлено про дату, місце і час розгляду адміністративної справи.
15.10.2025 ОСОБА_1 не прибув у визначений час для розгляду адміністративної справи, про причини неявки відповідача не повідомив. 
15.10.2025 винесено постанову №472 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 17000 грн. і яка набрала законної сили 26.10.2025.
Разом з тим, відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі – Порядок №560), позивачу, як військово-зобов`язаному громадянину України, 14.10.2025 була надіслана повістка №5201852, для проходження медичного обстеження військово-лікарською комісією, відповідно до якої позивач зобов`язаний був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 21.10.2025.
ОСОБА_1 за повісткою прибув завчасно і 16.10.2025 був направлений на медичне обстеження позаштатною військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
За результатами медичного обстеження, відповідно до довідки військово-лікарської комісії №2025-1016-1456-4625-0 від 16.10.2025 його визнано придатним до військової служби. 
На день подання відзиву, згідно з відомостями ЄДРПВР (АІТС «Оберіг»), позивач не є порушником правил військового обліку; використовує право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Попри звернення судом уваги сторін в ухвалі про відкриття провадження, що у даній справі заявами по суті справи є позов та відзив (ч. 1 ст. 269 КАС України), представник позивача – адвокат Сергієнко Н.О. надіслала відповідь на відзив, у якій зазначила, що викладені представником відповідача у відзиві аргументи не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 не мав статусу придатності до військової служби «непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час», що підтверджується копією військового квитка. 
Крім того, відповідно до наданої відповідачем інформації, причина розшуку позивача була зовсім інша, ніж непроходження ВЛК. Причина затримання та доставлення позивача до ТЦК та СП була «не уточнено вчасно облікових даних», хоча і ця підстава не відповідає дійсності, так як позивач – вдівець і самостійно виховував неповнолітню дитину, тому мав відстрочку від призову під час мобілізації і постійно контактував з ТЦК та СП, так як до 01.11.2025 всі заяви на відстрочку приймались комісією при ТЦК та СП. 
Підставою для оскарження складеної 15.10.2025 постанови № 482 відносно ОСОБА_1 є порушення строків її складення, та відповідно, притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
Отже, оскаржувана постанова від 15.10.2025 була винесена з порушенням строків на притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП.
Вважає, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа дотрималася вимог ст. 280 КУпАП та при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача врахувала вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи. 

Ухвалою судді 06.02.2026 поновлено позивачу строк на звернення до суду з позовом, відкрито провадження у справі і призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.
Представник позивача - адвокат Сергієнко Н.О. надіслала заяву про розгляд справи без участі її та позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Представник відповідача надіслав заяву про розгляд справи без їх участі.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Відповідно до частини 1 статті 1 вищевказаного Закону, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», (зі змінами) введено правовий режим воєнного стану на території України, який триває і на даний час.
Відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 № 2105-IX, оголошено загальну мобілізацію.
Статтею 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Так, за приписами частини 1 статті 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У відповідності до частини 3 статті 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 9 КУпАП встановлено, що правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
В силу вимог статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ураховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.
За змістом ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18.05.1992, на підставі абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (як військовозобов`язана особа, звільнена з військової служби в запас та не зарахована до військового оперативного резерву).  Позивач має відстрочку від призову під час мобілізації до 03.05.2026, у зв`язку з доглядом за тяжкохворим членом сім`ї - своєю матір`ю. До оформлення зазначеної відстрочки від призову під час мобілізації мав відстрочку як батько одинак (дружина померла), який виховував неповнолітню дитину у період з 19.07.2024-15.08.2024 (а.с.12зворот, 44).
08.10.2025 діловодом відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було складено протокол № 472 про адміністративне правопорушення, згідно з яким 08.10.2025 о 13.50 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 своєчасно не пройшов військово-лікарську комісію для визначення ступеня придатності до військової служби, чим порушив вимогу ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП (а.с. 15). 
Підписи ОСОБА_1 у протоколі свідчать про те, що його було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення 15.10.2025 о 15.00 год. в адміністративній будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 та вручено другий примірник протоколу.
Постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 від 15.10.2025 № 472 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. (а.с. 9).
Згідно з постановою, військовозобов`язаний громадянин ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: порушив правила військового обліку військовозобов`язаних, не виконав вимоги щодо проходження військово лікарської комісії, чим порушив ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Стаття 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - «Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації» містить у собі шість частин, які в свою чергу включають абзаци, пункти. 
За такого, серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту і його чітко визначеного положення (статті, частини, пункту тощо), яким встановлюються відповідні правила та яких особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи. 
Проте оскаржувана постанова не містить вказівку на конкретну частину статті, яку порушив позивач. 
У відзиві відповідачем зазначено, що позивач, маючи статус придатності до військової служби «непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час», який фактично втратив чинність, до 05.06.2025, встановленим порядком, повторне медичне обстеження позаштатною військово-лікарською комісією, не пройшов; за направленням на таке медичне обстеження до Відповідача не звернувся; самостійно, через електронний застосунок «Резерв+», таке направлення не згенерував, що і стало підставою для притягнення його до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, згідно постанови від 15.10.2025.
Суд зауважує, що зазначений обов`язок не передбачений ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а міститься у пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» № 3621-IX від 21.03.2024. Згідно зазначеної норми громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Тобто обов`язок самостійного звернення до ТЦК та СП чи через електронний кабінет призовника для отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду законодавством передбачено лише для громадяни України віком від 25 до 60 років, які раніше були визнані обмежено придатними до військової служби.
У наданих сторонами доказах, які містяться у матеріалах справи, зокрема в копії військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , копії електронної облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_1 , інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відсутні відомості про те, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 раніше мав статус придатності до військової служби «непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час», а тому така обставина, попри посилання на неї відповідачем не доведена.
Щодо інших військовозобов`язаних громадян України абзацом 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено обов`язок проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 08.10.2025 вручено повістку про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних, по якій він вчасно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
14.10.2026 ОСОБА_1 вручено повістку № 5201852 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду 21.10.2025 о 09.00 год. (а.с.42-43).
16.10.2025 військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби, про що свідчать відповідні відмітки у військовому квитку, обліковій карті до військового квитка та мобільного за стосунку «РЕЗЕРВ +» (а.с. 12 зворот, 40-41).
Згідно з положеннями абзацу 8 ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Як убачається з викладеного вище, позивач за викликами по повістках своєчасно прибував до ІНФОРМАЦІЯ_2 та після вручення представником відповідача йому направлення на проходження медичного огляду завчасно пройшов ВЛК. Доказів того, що позивачу у період до 08.10.2025 вручались будь-які повідомлення про необхідність явки до ТЦК та СП матеріали справи не містять.
Згідно ч. 4 ст. 77 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
Жодних доказів на підтвердження обставин вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, правомірності ухваленої постанови та спростування доводів позивача, відповідачем до суду не надано, а обставини викладені представником відповідача у відзиві не відповідають фактичним обставинам справи. 
Як вже суд зазначав вище, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки доводи позивача відповідачем не спростовані, і з наданих суду доказів не вбачається вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яке б проявилося у діях, наведених в оскаржуваній постанові, а отже наявні підстави для задоволення позову та скасування оскаржуваної постанови.
Керуючись ст. 5, 6, 7, 9, 77, 241-247, 268, 271, 286 КАС України, суд 

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов задовольнити.
Постанову у справі про адміністративне правопорушення № 472 від 15 жовтня 2025 року, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень - скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Рішення суду згідно ч. 4 ст. 286 КАС України може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя     І.М. Карпусь