справа № 274/8382/25
провадження № 2-о/0274/55/26

Рішення
Іменем України
24.04.2026 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., представника позивача ОСОБА_1 , відповідачки, представника відповідачки ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , через свого представника ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою, згідно якої просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним свого малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є батьком малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є відповідачка ОСОБА_4 .
Вказує, що не перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, вони познайомились в 2019 році та почали спільно проживати. Від близьких стосунків з ним відповідачка завагітніла та народила дитину - сина ОСОБА_6 в 2021 році. Він визнав своє батьківство щодо дитини і вони стали проживати сім`єю, виховувати дитину.
Коли сину було близько 6 місяців, відповідачка почала залишати місце спільного проживання, іноді забираючи з собою дитину. В кінці 2022 року відповідачка залишила місце спільного проживання, забравши з собою їх сина ОСОБА_6 . Близько 6 місяців вони проживали окремо, він приїздив до дитини, і побачивши неналежні умови проживання пропонував відповідачці повернутися, однак та відмовлялась. Через деякий час йому почали телефонувати друзі відповідачки та повідомляти, що вона залишає дитину та займається своїм особистим життям. При цьому, віддати сина йому на виховання відповідачка відмовлялась.
Однак, у вересні 2023 року йому зателефонував працівник відділу опіки та повідомив про необхідність забрати дитину, яка була вилучена у відповідачки через неналежні умови проживання та виховання. Він відразу забрав дитину, і з тих пір син постійно проживає з ним, перебуває на повному його утриманні та вихованні.
Зазначає, що метою встановлення факту самостійного виховання та утримання сина є необхідність захисту та реалізації законних прав та інтересів дитини та його інтересів, а також уникнення суперечностей при визначенні даного факту зі сторони органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших фізичних та юридичних осіб, а також вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини.
Крім того в даному випадку наявні всі підстави стверджувати, що він є фактично " одиноким батьком", який самостійно виховує та утримує свого сина ОСОБА_6 , без участі його матері - відповідачки ОСОБА_4 , яка не приймає участі в його вихованні та утриманні. 
Згідно Закону України " Про мобілізаційну підготову та мобілізацію" гарантований захист дитини до 18 років, які утримуються військовозобов"язаними жінками та чоловіками. 
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09.12.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с.43).
Протокольною ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 04.02.2026 закрито підготовче судове засідання у справі (а.с.84 -85).
Представник позивача - адвокат Стукалова І.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві, просить суд задовольнити позов. 
Відповідачка ОСОБА_4 та її представник адвокат - Пашковська Н.В. в судовому засіданні заперечили щодо позовних вимог, просили відмовити у їх задоволенні. 
Відповідачка суду пояснила, що вона залишила позивача тому, що він почав вживати спиртні напої. Сину ОСОБА_6 тоді було півтора роки. Вона переїхала до Бердичівського району, влаштувалася на роботу в м. Житомирі, дитину доглядала її бабуся і її сестра, якій вона платила кошти за те, що вона доглядає її сина. Коли сестра попросила більше грошей, то вона не мала можливості доплатити, на що її сестра завезла дитину в лікарню і сказала, що його покинула мати. Працівники органу опіки та піклування віддали їй сина, вона переїхала до м. Житомира, ходила на роботу, а оскільки не було з ким залишити сина, то попросила позивача забрати тимчасово дитину до себе. В подальшому планувала забрати сина назад. Вона збирала документи для влаштування сина до садочка, була на батьківських зборах в садочку, постійно приїздить до сина, однак мати позивача забороняє їй бачитися з дитиною в будинку позивача. 15.06.2023 року з позивачем та сином вона була в лікарні.
Вказала, що вона мала на меті подати позов до суду про визначення місця проживання дитини, однак позивач в телефонній розмові попросив її забрати позов, на що вона погодилася. Вона просила позивача відпустити до неї сина на тиждень, він відмовив. Також позивач просив її написати заяву про відмову від дитини, і про те, що він сам виховує і утримує сина, постійно переслідував її через смс повідомлення. На даний час дитина ніде не зареєстрована, позивач відмовляється надати дозвіл на його реєстрацію за місцем її проживання. 
Відповідачка зазначила, що ніколи не відмовлялася від сина, навпаки позивач налаштовує дитину проти неї. Позивач пояснював їй, що хоче щоб син залишився з ним, щоб його не мобілізували, просив визнати даний позов. Вона постійно спілкується з сином по телефону по 10-20 хвилин, по відеозв"язку, однак під час таких розмов завжди присутній позивач, він контролює те, що говорить син. 
Представник відповідачки адвокат Пашковська Н.В. пояснила, що відповідачка два останні роки веде боротьбу за сина, в неї є житло, чоловік, ще одна дитина, є всі умови для проживання сина, однак позивач не бажає повернути сина в добровільному порядку, щоб уникнути мобілізації. Відповідачка допомагає матеріально дитині в міру її можливості. 
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, причину неявки суду не повідомили.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що їй відомо, що сторони по справі вже давно не проживають разом, відповідачка залишила дитину на позивача і живе в іншому місці. Вказала, що була подругою відповідачки, потім їхні погляди на виховання дітей розділилися, тому що ОСОБА_8 залишала дитину з бабусею, як не спроможна була її доглядати, а сама десь гуляла. Вона допомагала позивачу доглядати сина, коли той був на роботі, возила дитину в садочок разом з її донькою. Позивач з сином приходив до неї в гості. Коли дитина сторін хворіла, то вона також допомагала ( 2 роки тому). Вказала, що позивач намагається бути гарним батьком, тоді як відповідачка згадує про сина, коли їй зручно. Син сторін проживає з відповідачем 2-3 роки, точно не пам"ятає. Їй відомо, що дитина була в притулку, поки відповідачка гуляла, тому що її сестра не витримала і викликала працівників соціальної служби. Відповідачка приїздила до сина тричі, проводить з ним час - не більше доби, це їй відомо зі слів позивача. Сина сторін вона бачила півроку тому. 
Суд, вислухавши пояснення відповідачки, представників сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. 
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.13).
Згідно листа Служби у справи дітей Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області від 29.10.2025 №227, скерованого на ім"я адвоката позивача, судом встановлено, що повідомлення про дитину, залишену без батьківського піклування, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло від КП «Дитяча лікарня імені В.Й.Башека» Житомирської міської ради 28.08.2025 року.
Службою у справах дітей за місцем реєстрації дитини з`ясовано обставини, за яких дитина залишилася без батьківського піклування та отримано іншу інформацію, що мала істотне значення. Встановлено, що мати ОСОБА_4 за попередньою домовленістю залишила свого малолітнього сина з рідною сестрою ОСОБА_9 . Між сестрами стався конфлікт і ОСОБА_10 викликала працівників поліції, повідомивши про дитину, залишену без батьківського піклування. Мати дитини на той час офіційно працювала та проживала з дитиною в місті Житомирі, а зареєстровані вони за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку Служби у справах дітей як дитина, яка перебуває в складних життєвих обставинах, станом на 28.08.2025 року не перебував (а.с.14 - 15).
Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 28.08.2023, проведеного на підставі повідомлення КП «Дитяча лікарня імені В.Й. Баника», було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що житло розміщене на 2 поверсі 2 поверхового будинку, складається з 2 кімнат, кухні, квартира потребує косметичного ремонту, меблі старі, є проблеми з дахом, протікає. У дитини є ліжечко, одяг, ванночка відсутня, водопостачання у будинку немає, пічне опалення, холодильник не працює. Є запас продуктів, крупи, картопля. За вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 . Мати офіційно працює в м. Житомир оператором в колцентрі. Стосунки в сім`ї: конфлікт між двома рідними сестрами, заручником стала дитина. Проведено профілактичну бесіду, рекомендовано за потреби здійснювати соціальний супровід (а.с.17 - 18). 
Згідно довідки Служби у справи дітей Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області від 28.08.2023 №141 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на обілку Служби у справах дітей як дитина, яка перебуває в складних життєвих обставинах не знаходиться. Жодної негативної інформації про сім`ю ОСОБА_4 , матері дитини, які проживають по АДРЕСА_1 , від соціальних партнерів не надходило (а.с.16).
Як вбачається з довідки Рейського старостинського округу Гришковецької селищної ради від 29.10.2025 р. №80 ОСОБА_4 , 2002 р.н. зареєстрована, але не проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.19).
Згідно Акту обстеження умов проживання №107, 12.10.2023 року головним спеціалістом Служби у справах дітей Васильківської міської ради було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що житло розміщене на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається з 5 кімнат. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним вимогам, будинок облаштований меблями, побутовою технікою. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: хлопчик має одяг, взуття по сезону, продукти харчування, іграшки, велосипед. Окрім позивача та його сина ОСОБА_6 в сім`ї проживає мама та брат позивача. Стосунки, традиції в сім`ї дружні. Малолітній ОСОБА_6 забезпечений всім необхідним для виховання та проживання (а.с.20).
Про результати проведеного обстеження служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради повідомила службу у справах дітей та сім`ї Грушковецької селищної ради, що підтверджується листом від 12.10.2023 (а.с.21). 
Згідно Акту обстеження умов проживання №104, 09.07.2024 року фахівцем служби у справах дітей Васильківської міської ради повторно було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним вимогам. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: створено всі умови для проживання, навчання та виховання дитини. В будинку окрім позивача та його сина ОСОБА_6 проживає мама та брат позивача. Син ОСОБА_5 під час обстеження перебував вдома. Між батьком та сином панує взаєморозуміння повага та любов. Малолітній ОСОБА_6 забезпечений всім необхідним для виховання та проживання (а.с.23).
Відповідно до довідки депутата Васильківської міської ради ОСОБА_12 від 16.01.2024, ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на його утриманні знаходиться син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати ОСОБА_4 не бере участі у вихованні та утриманні дитини (а.с.24).
Як вбачається з довідки Васильківського закладу дошкільної освіти №8 «Пролісок» від 07.08.2024 ОСОБА_13 дійсно відвідує Васильківський ЗДО №8 «Пролісок» з 09.11.2023 по даний час. За даний період часу піклувався про дитину тато. Мама участі у вихованні дитини не приймала (а.с.25). 
09.08.2024 року службою у справах дітей Васильківської міської ради було проведено оцінку потреб сім`ї ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 та складено відповідний Акт, за яким встановлено, що ОСОБА_13 має доглянутий, охайний вигляд, розвиток відповідає віку, самопочуття добре. Харчуванням своєчасним та збалансованим дитина забезпечена, дитина відвідує дитячий садок №8, зростає активним та життєрадісним, допитливим, рухливим. Дитина зростає в дружній родині, дуже любить батька, бабусю, хрещену., батько належним чином ставиться до виконання батьківських обов`язків, дбає про задоволення потреб дитини в медичних послугах, заохочує дитину до всебічного розвитку, присвячує багато вільного часу спілкуванню з сином. Встановлено, що сім`я проживає в приватному сучасному будинку, жиле помешкання знаходиться в гарному стані. Будинок облаштований всіма зручностями та необхідною технікою. Для повноцінного утримання та виховання дитини створені належні умови: облаштовані місця для розвитку та відпочинку, є окреме ліжечко. Територія навколо помешкання безпечна для дитини (а.с.28-30).
Відповідно до Висновку оцінки потреб сім`ї від 09.08.2024 року, Службою у справах дітей Васильківської міської ради встановлено, що мати дитини ОСОБА_4 не займається виконанням батьківських обов`язків, про сина не піклується. Дитина повністю заходиться на утриманні батька, який разом з бабусею, належно дбає про сина та повністю задовольняє потреби сім`ї (а.с.26 - 27).
Згідно довідки Васильківського закладу дошкільної освіти №8 «Пролісок» від 04.11.2025 №01-25/27, виданої ОСОБА_3 , його син ОСОБА_13 дійсно відвідує Васильківський ЗДО №8 «Пролісок» з 09.11.2023 по даний час. За даний період часу піклувався про дитину тато. Мама участі у вихованні дитини не приймала (а.с.31).
Як вбачається з медичної карти амбулаторного хворого № 202470, місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вказано - АДРЕСА_2 (а.с.32).
Згідно записів в медичній картці позивач неодноразово звертався за медичною допомогою своєму синові, зокрема 15.06.2023, 27.05.2024, 05.08.2025, з приводу спостереження дитини за наявним діагнозом - грижа білої лінії живота (а.с. 34). 
05.08.2025 року ОСОБА_5 було проведено ультразвукове дослідження шкіри та підшкірної тканини, що стверджується діагностичним звітом лікаря КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня» (а.с.38). 
05.08.2025 року позивач звертався за медичною допомогою для свого сина ОСОБА_5 , а саме до хірурга КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня», у зв`язку з діагнозом дитини: інцизійна грижа без непрохідності та гангрени. Рекомендовано планове оперативне втручання, ЗАК, ЗАС (а.с.33).
Той факт, що за медичною допомогою для свого сина звертався батько ОСОБА_3 , вказують відомості інформаційної добровільної згоди пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення, яка надавалась ОСОБА_3 , 05.08.2025 (а.с.35). 
21 червня 2024 року позивач звертався з сином за консультацією дерматолога у зв`язку з появою на обличчі дитини виростів, у зв`язку з чим встановлено діагноз - контагіозний молюск, проведено кріодеструкцію, отримано рекомендації, що стверджується консультативним висновком лікаря ПП «Нова Медікал» (а.с.36).
09.06.2025 року ОСОБА_5 отримав направлення на консультацію дитячого хірурга, на даний час вирішується питання доцільності оперативного втручання щодо лікування наявного діагнозу дитини ОСОБА_5 (грижа білої лінії живота) (а.с.37).
Згідно повідомлення Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області від 09.02.2026 малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_3 . Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним вимогам, будинок облаштований меблями, побутовою технікою. Для виховання та розвитку дитини створені всі належні умови. ОСОБА_6 має одяг та взуття по сезону, забезпечений продуктами харчування, іграшками. Дитина відвідує Васильківський дошкільний заклад №8 «Пролісок». Батько піклується про дитину, мати участі у вихованні дитини не приймає (а.с.89).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
У частині 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно за статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно із частиною 6 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Згідно з частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
У відповідності до вимог статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них.
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, з огляду на які обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені тільки актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (див.: пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22).
Норми СК України не встановлюють підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Звертаючись до суду із позовом про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 вказував, що встановлення такого факту йому необхідно для  захисту та реалізації законних прав та інтересів дитини та його інтересів, а також уникнення суперечностей при визначенні даного факту зі сторони органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших фізичних та юридичних осіб а також вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини.
Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності обставин, на які останній посилається, як на підставу своїх позовних вимог.
Водночас суд вважає, що встановлення такого факту матиме негативні наслідки для відповідачки, а також потребує дослідження й врахування інтересів дитини.
Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Такий факт одноосібного (самостійного) виховання дитини одним з батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки у такому випадку завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання та утримання дитини, то факт одноосібного утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання та утримання дитини.
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року по справі №201/5972/22.
З огляду на наведене, у матеріалах справи відсутні докази існування або настання обставин, в силу яких батьківська правосуб`єктність відповідачки обмежена або припинилася, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимоги про встановлення факту одноосібного виховання та утримання батьком дитини, тобто позивачем, малолітнього сина ОСОБА_6 , 2021 р.н.
Натомість найвищим інтересам малолітньої дитини відповідає спільна опіка (виховання та утримання) батьками, оскільки у матеріалах справи відсутні докази протипоказань для такого. Обставин невідповідності моральним засадам суспільства не встановлено.
Враховуючи, що нормами СК України закріплений обов`язок батьків виховувати та утримувати дитину, відсутні підстави для додаткового встановлення у судовому порядку факту перебування дитини на утриманні позивача.
Ті обставини, що мати дитини проживає окремо, не свідчать про те, що позивач самостійно виховує дитину і може вважатися в розумінні закону "одиноким батьком", оскільки вказані обставини не позбавляють матір дитини батьківських прав і не залишають дитину без материнського виховання.
За таких обставин справи та відповідно до вищенаведених норм матеріального і міжнародного права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а також враховуючи те, що позивач не довів ухилення відповідачки від виконання її обов`язків щодо виховання та утримання сина, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. 12-13,76-81,89,258,141,258,263-265,354 ЦПК України, суд

у х в а л и в : 

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24 квітня 2026 року 

Суддя Т.М. Вдовиченко