ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

12 березня 2026 року 	Справа № 160/37231/25  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Юркова Е.О. 	 	
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
30 грудня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000 гривень щомісячно в розрахунку на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні у Інституті загальної та невідкладної хірургії ім. В. Т. Зайцева у м. Харкові за період з 27.07.2025 по 15.08.2025 року, у в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_1 за період з 21.11.2025 року по 11.12.2025 року та за періоди відпусток для лікування у зв`язку із отриманням тяжкого поранення з 16.08.2025 року по 14.09.2025 року та з 16.09.2025 року по 15.10.2025 року, відповідно до постанови КМУ №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду в розмірі 100 000 гривень щомісячно в розрахунку на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні у Інституті загальної та невідкладної хірургії ім. В. Т. Зайцева у м. Харкові за період з 27.07.2025 по 15.08.2025 року, у в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_1 за період з 21.11.2025 року по 11.12.2025 року та за періоди відпусток для лікування у зв`язку із отриманням тяжкого поранення з 16.08.2025 року по 14.09.2025 року та з 16.09.2025 року по 15.10.2025 року, відповідно до постанови КМУ № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено у виплаті позивачу додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000 гривень щомісячно в розрахунку на місяць, встановленої відповідно до постанови КМУ № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування на стаціонарному лікуванні у Інституті загальної та невідкладної хірургії ім., В. Т. Зайцева у м. Харкові з 27.07.2025 р. по 15.08.2025 р., у в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_1 за період з 21.11.2025 р. по 11.12.2025 р. та за періоди відпусток для лікування, у зв`язку із отриманням тяжкого поранення, з 16.08.2025 р. по 14.09.2025 р. та з 16.09.2025 р. по 15.10.2025 р. Вказує, що під час проходження військової служби у складі Військової частини НОМЕР_1 неодноразово брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Під час проходження військової служби 20.12.2024 року позивач отримав бойове травмування внаслідок вибухової травми. Вказане поранення пов`язане із захистом Батьківщини під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України, що підтверджується довідкою про обставини травми № 18370 від 25.12.2024 року. Після поранення перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології з 21.12.2024 року по 24.12.2024 року у КПН «Міська клінічна лікарня № 162 м. Дніпро. Також під час проходження військової служби 17.03.2025 року позивач отримав бойове травмування - осколкове поранення, яке пов`язане із захистом Батьківщини під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України, що підтверджується довідкою про обставини травми № 8582 від 28.03.2025 року. Після поранення перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології з 18.03.2025 року по 26.03.2025 року у лікарні м. Чугуїв, а також з 26.03.2025 року по 14.04.2025 року перебував на стаціонарному лікування у Змїївській районній лікарні. Також під час проходження військової служби 27.07.2025 року позивач отримав вогнепальне осколкове поранення, яке пов`язане із захистом Батьківщини під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України, що підтверджується довідкою про обставини травми № 21682 від 29.07.2025 року. Після поранення перебував на стаціонарному лікуванні з 27.07.2025 року по 15.08.2025 року в Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В. Т. Зайцева у м. Харкові. З 16.08.2025 року по 14.09.2025 року, а також у період з 16.09.2025 року по 15.10.2025 року позивач перебував у відпустці для лікування після поранення, що підтверджено відпускними квитками № 3128 від 15.08.2025 року та № 3556 від 16.09.2025 року. Вказує, що у зв`язку з отриманням бойового поранення (27.07.2025 року) позивач перебував на стаціонарному лікуванні та набув право на зазначені виплати, відповідно до п.1 постанови КМУ № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пропорційно періодам стаціонарного лікування та відпусток за станом здоров`я.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачем через систему «Електронний суд» отримано копію позовної заяви, а також ухвалу про відкриття провадження у справі від 05.01.2026 року. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у спірний період проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , а саме за даними посвідчення офіцера серія НОМЕР_3 наказом КВ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » командира Військової частини НОМЕР_1 №284 від 08.10.2024 року призначений командиром взводу.
Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, травми, каліцтва) № 8582 від 28.03.2025 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_1 17.03.2025 року отримав поранення, діагноз: вогнепальне поранення; вважати, що поранення ОСОБА_1 отримано під час проходження військової служби та пов`язане з захистом Батьківщини, під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України.
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1772, виданої КНП «Чугуївська центральна лікарня ім.М.І.Кононенка» 26.03.2025 року, ОСОБА_1 у період з 18.03.2025 року по 26.03.2025 року перебував на стаціонарного лікуванні, основний діагноз: ушкодження внаслідок військових дій.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1057, виданої КНП «Зміївська центральна районна лікарня» 14.04.2025 року, ОСОБА_1 у період з 26.03.2025 року по 14.04.2025 року перебував на стаціонарного лікуванні, діагноз: вогнепальне осколкове поранення правого передпліччя та обох стегон.
Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, травми, каліцтва) № 21682 від 29.07.2025 року, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_1 27.07.2025 року отримав поранення, діагноз: вогнепальне поранення; вважати, що поранення ОСОБА_1 отримано під час проходження військової служби та пов`язане з захистом Батьківщини, під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України.
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4247, виданої ДУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В. Т. Зайцева Національної академії Медичних наук України» 15.08.2025 року, ОСОБА_1 у період з 27.07.2025 року по 15.08.2025 року перебував на стаціонарного лікуванні, основний діагноз: ушкодження внаслідок військових дій.
Згідно з даними медичної карти стаціонарного хворого №4247, виданої ДУ «Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В. Т. Зайцева Національної академії Медичних наук України» оформлено подання 15.08.2025 року на направлення ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію №173.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 16.08.2025 року по 14.09.2025 року, а також у період з 16.09.2025 року по 15.10.2025 року перебував у відпустці для лікування після поранення, що підтверджено відпускними квитками № 3128 від 15.08.2025 року та № 3556 від 16.09.2025 року, виданими Військовою частиною НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 15.08.2025 року № 2025-0815-1111-5411-3, ОСОБА_1 отримав травму, яка пов`язана із захистом Батьківщини, потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів.
Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 15.09.2025 року № 2025-0915-1113-2183-7, ОСОБА_1 отримав 27.07.2025 року травму, яка пов`язана із захистом Батьківщини, потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів.
Також згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 16.10.2025 року № 2025-1016-1141-2972-0, ОСОБА_1 отримав 27.07.2025 року травму, яка пов`язана із захистом Батьківщини, потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів.
Ухвалою суду від 05.01.2026 року про відкриття провадження у справі було витребувано у Військової частини НОМЕР_1 розрахунок обчислення виплаченого позивачу грошового забезпечення та інших додаткових виплат за спірні періоди.
Вказана ухвала отримана відповідачем в системі «Електронний суд» 05.01.2026 року, а також 20.01.2026 року засобами поштового зв`язку.
Вимоги ухвали суду в частині надання витребуваних документів не виконані.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина 4 статті 9 Закону № 2011-XII).
Статтею 9-2 Закону № 2011-XII визначено, що на період дії воєнного стану (особливого періоду):
а) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України;
б) військовослужбовцям виплачується винагорода за знищене (захоплене) озброєння та військову, бойову (спеціальну, спеціалізовану) техніку противника у розмірах від чотирьох до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Так, на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію”, статті 9-2 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 28 червня 2023 р. № 3161-IX “Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану” Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова № 168).
Відповідно до пункту 1-2 Постанова № 168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Згідно з пунктом 11 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.
Не пізніше закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про його придатність до військової служби.
Після закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.
Після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не надається.
Згідно з абзацом 3 пункту 9 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку військово-лікарської комісії, рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до пункту 11 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки (пункт 13 розділу XXXIV вказаного Порядку).
Як вже встановлено судом, ОСОБА_1 17.03.2025 року отримав поранення (вогнепальне поранення), яке отримано під час проходження військової служби та пов`язане з захистом Батьківщини, під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач у період з 27.07.2025 р. по 15.08.2025 р. перебування на стаціонарному лікуванні, а також у період з 16.08.2025 р. по 14.09.2025 р. та з 16.09.2025 р. по 15.10.2025 р. перебував у відпустці для лікування після поранення.
Відповідачем дана обставина не спростована.
Також відповідачем не доведено здійснення нарахувань та виплат позивачу додаткових винагород у розмірі 100000 гривень за вказані періоди перебування позивача на стаціонарному лікуванні та за період перебування позивача у відпустці для лікування після поранення за висновками військово-лікарської комісії.
З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 було допущено протиправну бездіяльність в частині виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 27.07.2025 р. по 15.08.2025 р. - перебування на стаціонарному лікуванні, та за період з 16.08.2025 р. по 14.09.2025 р. та з 16.09.2025 р. по 15.10.2025 р. - перебування у відпустці для лікування після поранення.
Щодо виплати додаткової грошової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні за період з 21.11.2025 року по 11.12.2025 року суд вказує, що матеріали справи містять медичну карту стаціонарного хворого № 1466, видану військовою частиною НОМЕР_2 , згідно якої ОСОБА_1 був госпіталізований 21.11.2025 року о 11:00 год., дата виписки відсутня, проведено ліжко-днів 0.
Суд зазначає, що стаціонарне лікування передбачає цілодобове проведення особи на лікуванні в закладі охорони здоров`я, в якому такий перебуває на лікуванні, кількість таких днів визначається виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі.
Отже, матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 у вказаний період - з 21.11.2025 року по 11.12.2025 року - перебував на стаціонарному лікуванні. Тому підстави для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні за період з 21.11.2025 року по 11.12.2025 року відсутні.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивач, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим розподіл судових витрат не здійснюється.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у період з 04.03.2026 року по 11.03.2026 року на лікарняному, розгляд справи здійснено 12.03.2026 року.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ПН НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; ІК в ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 27.07.2025 р. по 15.08.2025 р. - перебування на стаціонарному лікуванні, та за період з 16.08.2025 р. по 14.09.2025 р. та з 16.09.2025 р. по 15.10.2025 р. - перебування у відпустці для лікування після поранення.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення з урахуванням додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 27.07.2025 р. по 15.08.2025 р. - перебування на стаціонарному лікуванні, та за період з 16.08.2025 р. по 14.09.2025 р. та з 16.09.2025 р. по 15.10.2025 р. - перебування у відпустці для лікування після поранення, та виплату з урахуванням проведених виплат.
В задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 12 березня 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков