Справа № 703/8497/25
2/703/638/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Овсієнка І.В.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
установив:
18.12.2025 позивач через представника, із використанням системи «Електронний суд» звернувся до Смілянського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.05.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №804389, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 6000,00 грн та зобов`язувався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін, встановлений договором.
Взятий на себе обов`язок первісний кредитор виконав належним чином, відповідач отримав грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами кредитного договору.
01.02.2024 ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу №01022024-1, відповідно до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором №804389 від 30.05.2023.
Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача.
Станом на день звернення до суду з даним позовом, заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим загальний розмір заборгованості становить 35487,00 грн, включає в себе суму заборгованості за кредитом 6000,00 грн та заборгованість за процентами - 29487,00 грн.
Просить задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30.12.2025 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлений сторонам строк для подання письмових заяв по суті справи. 
04.02.2026 представником відповідача, адвокатом Пузіним Д.М. із використанням системи «Електронний суд» поданий відзив, за змістом якого відповідач заперечує факт укладення ним в електронному вигляді кредитного договору із ТОВ «Селфі Кредит». Позиція відповідача є такою, що позивачем не надано до суду оригіналу електронного доказу - кредитного договору, а лише паперову копію договору, ніби-то укладеного в електронному вигляді, відповідність якої оригіналу відповідачем ставиться під сумнів після перевірки за допомогою сервісу Центрального засвідчувального органу. Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження проходження ним електронної ідентифікації, створення облікового запису в електронній системі фінансової установи із отриманням власних логіну та пароля, самостійного введення персональних даних. За вказаних обставин неможливо достовірно встановити, ким подано заявку на отримання кредиту, а також що саме позикодавець надіслав, а позичальник - отримав на власний номер телефону текстове повідомлення із одноразовим ідентифікатором та був ознайомлений із істотними умовами договору. Крім того, відповідач акцентує увагу на тому, що в матеріалах справи відсутні докази отримання позичальником грошових коштів, оскільки лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення», за відсутності копії договору, на виконання якого, за доводами позивача, здійснена відповідна транзакція, не є достатнім доказом для встановлення відповідної обставини, платіжна інструкція на підтвердження перерахування коштів відсутня. В такому разі відсутні первинні документи, з яких вбачається надання кредиту позичальникові, а також виписки про рух коштів за рахунком, що підтверджують користування грошовими коштами. Вказані документи не можуть бути замінені розрахунком заборгованості, що є внутрішнім документом та не підтверджує обставин отримання грошей та користування ними, відтак не є належним доказом.
Крім викладеного, відповідач не отримував повідомлення про те, що право грошової вимоги було відступлене на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а до копії договору факторингу №01022024-1 від 01.02.2024 не додані його невід`ємні частини, що слідує із його змісту, зокрема реєстр боржників, що мав бути складений у разі відступлення права вимоги.
Враховуючи викладене, в задоволенні позову просив відмовити у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.
Письмовий відзив містить клопотання про витребування для огляду судом оригіналів електронних доказів - кредитного договору №804389 від 30.05.2023, договору факторингу №01022024-1 від 01.02.2024, платіжних інструкцій, вчинених на їх виконання, що ухвалою суду від 11.02.2026 задоволене частково, витребувано електронний примірник кредитного договору №804389 від 30.05.2023.
13.02.2026 представником позивача із використанням системи «Електронний суд» подані письмові пояснення, відповідно до яких вважає доводи відзиву безпідставними та спрямованими на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання. Відповідач ознайомився із істотними умовами договору та правилами надання коштів у позику ТОВ «Селфі Кредит», підписав договір електронним цифровим підписом із використанням одноразового ідентифікатора. На підтвердження відповідних обставин позивачем надана паперова копія електронного доказу - кредитного договору, така не вважається письмовим доказом. Твердження відповідача про неналежну ідентифікацію позичальника спростовуються довідкою про ідентифікацію, що наявна в матеріалах справи. Така підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з яким укладено договір №804389 від 30.05.2023, отримав одноразовий ідентифікатор A787 та вказано номер телефону, на який відправлено ідентифікатор. Крім того, у довідці про ідентифікацію передбачено усі персональні дані відповідача, зокрема РНОКПП та дату народження, що дає можливість його ідентифікувати. За вказаними у довідці відомостями можна точно встановити, кому саме було надіслано одноразовий ідентифікатор та ким підписано кредитний договір №804389 від 30.05.2023. Це підтверджує, що відповідач отримав одноразовий ідентифікатор та використав його для підтвердження своєї згоди на умови договору. Крім того, відповідачеві правомірно нараховані проценти за користування кредитом, відповідно до погодженої сторонами процентної ставки, що підтверджується розрахунком заборгованості, а відповідачем 18.07.2023 вчинені дії, що свідчать про визнання боргу - сплата частини боргу за нарахованими процентами, що підтверджує існування заборгованості. У зв`язку із вказаними обставинами, позивачем надано достатньо належних доказів, якими підтверджується укладення між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 кредитного договору, отримання позичальником кредиту, визнання наявної заборгованості.
Позивачем не виконана ухвала суду від 11.02.2026 про витребування електронного примірника кредитного договору №804389 від 30.05.2023.
Інших письмових заяв по суті справи сторонами до суду не подано.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу наведених положень вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
У власних доводах позивач посилається на те, що 30.05.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір №804389 про надання споживчого кредиту.
Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача в ІТС товариства здійснюється під час входу споживача в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового коду, що є електронним підписом споживача, який попередньо направляється товариством на номер мобільного телефону споживача, зазначений споживачем при вході в ІТС. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.
Згідно з п. 1.2 кредитного договору на умовах, встановлених договором, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Сума кредиту (загальний розмір) складає 6000.00 грн. Тип кредиту - кредит (п. 1.3 кредитного договору).
Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів) , що є додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі (п. 1.4 кредитного договору).
Відповідно до п. 1.5 кредитного договору тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах: п. 1.5.1 договору - стандартна процентна ставка становить 2.2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору.
Пунктом 1.5.2 договору передбачено, що знижена процентна ставка 1,1% в день застосовується у випадку, якщо споживач до 29.06.2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, в такому разі розмір процентів, що належить до сплати станом на вказану дату, буде перерахований за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором.
Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п. 1.6 кредитного договору).
Відповідно до п. 1.7 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 47541.10% річних (п. 1.7.1 договору); за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 19509,82 % річних (п. 1.7.2.).
Згідно з п. 1.8 кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 53520,00 грн (п. 1.8.1); за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 51540,00 грн (п. 1.8.2).
Згідно з п. 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 .
В силу п. 2.4 кредитного договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1 договору.
Відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А787 30.05.2023 о 09:26:24.
Позичальник ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), з яким укладений кредитний договір №804389 від 30.05.2023, пройшов ідентифікацію ТОВ «Селфі Кредит». Акцепт договору підписаний позичальником вчинений електронним цифровим підписом із використанням одноразового ідентифікатора А787, відправленого 30.05.2023 на номер телефону НОМЕР_3 . На підтвердження вказаної обставини позивачем надано паперову копію електронного документу - довідки про ідентифікацію.
Укладення даного договору відповідачем заперечується.
30.05.2023 первісний кредитор надав грошові кошти позичальникові у сумі 6000,00 грн на картку № НОМЕР_4 , на підтвердження чого наданий інформаційний лист ТОВ «Пейтек».
Відповідно до інформації, наданої АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_4 , на відповідний рахунок 30.05.2023 успішно здійснена транзакція щодо зарахування на рахунок власника картки грошових коштів на суму 6000,00 грн. Верифікація особи власника здійснена відповідно до внутрішніх регламентів.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до правової позиції ВП ВС від 11.10.2023 в справі №756/8056/19, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).
За обставинами даної справи, позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» посилається на укладення кредитного договору в електронній формі, що заперечується відповідачем ОСОБА_1 . Разом із тим, заперечення відповідача спростовуються наступним.
Відповідно до частини другої статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2024 в справі №204/8017/17, ЦК України передбачає можливість вважати дійсним договір, укладений з дефектами його письмової форми, зокрема й підпису, за таких умов: 1) узгодження сторонами його істотних умов, що також включає в себе волевиявлення сторін на укладення відповідного договору; 2) виконання чи часткове виконання сторонами умов договору. Розглядаючи подібні спори, суди повинні з`ясовувати, чи існує підтвердження укладення і виконання такого договору. Якщо існує, то є підстави вважати такий договір дійсним і обов`язковим для сторін, якщо ні - то договір є неукладеним.
За постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від установлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.
Як було вказано позивачем та не спростовано відповідачем, 18.07.2023 позичальником внесено оплату в сумі 3117,00 грн, що зарахована на погашення частини процентів за користування кредитом, така вчинена на користь первісного кредитора.
Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (постанова ВС від 23 грудня 2020 року в справі №127/23910/14-ц).
Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. У цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, і так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій (постанова Верховного Суду від 9 листопада 2018 року у справі №911/3685/17).
Відтак з наданих судові письмових доказів та повідомлених сторонами доводів, суд приходить до висновку про існування між первісним кредитором, ТОВ «Селфі Кредит» та позичальником ОСОБА_1 позикового зобов`язання, що виконане належним чином позикодавцем, боржник власних зобов`язань не виконав. При цьому позичальником не наведено будь-яких аргументів з приводу того, що дії, спрямовані на отримання коштів в позику, були вчинені не ним або ж не в його інтересах, протиправного використання сторонніми особами номеру його телефону, спростування належності йому або отримання доступу до його рахунку іншими особами.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
01.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», укладений договір факторингу №01022024-1.
Відповідно до п. 1.1 вказаного договору фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки, встановлені цим договором, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. За п. 2 право вимоги - право грошової вимоги клієнта до боржників, строк платежу за якою настав та право грошової вимоги, яке виникне в майбутньому щодо погашення заборгованості яка виникла та виникне на підставі укладених боржниками кредитних договорів та підтверджується документацією.
Відповідно до п. 6.2.3 договору права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників та виконання фактором вимог п. 7.2 договору (оплата здійснюється в сумі, передбаченій п.7.1 договору протягом двох робочих днів із дати підписання договору сторонами).
01.02.2024 сторонами підписаний акт приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу №01022024-1 від 01.02.2024, того ж дня позивач сплатив на користь первісного кредитора суму, що відповідає погодженій сторонами в п. 7.1 договору ціні продажу, на підтвердження чого надано платіжну інструкцію від 01.02.204 №74877.
Як вбачається із витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01022024-1 від 01.02.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги за договором №804389 на загальну суму 35487,00 грн, яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6000,00 грн, суми заборгованості по відсоткам в розмірі 29487,00 грн.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 навела ознаки, притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним чи безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Вказаних вимог сторонами договору №01022024-1 від 01.02.2024 дотримано, оскільки сторонами вчинений правочин, що стосується платної передачі первісним кредитором факторові прав вимог за визначеним переліком зобов`язань, вказане підтверджується копіями договору, укладеного сторонами в письмовій формі, актом прийому-передачі реєстру боржників та витягом із реєстру щодо грошового зобов`язання, боржником в якому є ОСОБА_1 . Придбання права вимоги новим кредитором підтверджується копією платіжного документу.
Суд не погоджується із доводами відзиву про те, що без оригіналів договору факторингу, всіх додатків та повного реєстру боржників неможливо належним чином встановити факт передачі позивачеві права грошової вимоги за кредитним договором, адже до позову додані належним чином засвідчені копії договору, що укладений сторонами у письмовій формі (шляхом підписання паперового примірника уповноваженими особами та накладення відтиску печаток). Крім того, для встановлення набуття права грошової вимоги за конкретним договором (в даному випадку - кредитним договором) не є необхідним розкриття повного змісту реєстру боржників, що відповідно до постанови НБУ №163 від 15.12.2023 «Про затвердження Положення про таємницю фінансової послуги», а також згідно із Законами України «Про доступ до публічної інформації» та «Про інформацію», становить таємницю фінансової послуги, тому вбачається достатнім надати належним чином оформлений витяг, що стосується конкретно визначеного зобов`язання. 
Отже, позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Селфі Кредит», в тому числі і до відповідача за кредитним договором №804389.
12.12.2025 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направлено відповідачеві ОСОБА_1 досудову вимогу відповідно до договору №01022024-1 від 01.02.2024, укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», за яким право вимоги за кредитним договором №804389 від 30.05.2023 відступлене позивачеві, зазначено про необхідність сплати боргу в розмірі 35487,00 грн.
Відомості про вручення вказаної вимоги адресатові позивачем не надані.
Доводи відзиву щодо неотримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги не виключають правовідносин, що складаються між боржником та особою, що набула на законних правових підставах права грошової вимоги до нього, оскільки мають інші правові наслідки, а саме покладають на нового фактора ризик вчинення боржником виконання на користь первісного кредитора і таке має значення правомірного.
Згідно ст. 629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
З розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за кредитом проведене в період із 30.05.2023 до 01.02.2024, коли право вимоги було відступлене, новим кредитором проценти не нараховувалися. Первісним кредитором нарахування проведені із застосуванням процентної ставки 1,1% за день в період до 28.06.2023, надалі 03.07.2023 проведено перерахунок за стандартною процентною ставко, що передбачена договором, що відповідає умові, встановленій у п. 1.5.2 договору, після чого застосовано процентну ставку 2,2% на день. Відповідні нарахування вчинені протягом строку кредитування, не перевищують його та не суперечать нормам законодавства про захист прав споживачів у редакції, що чинна на час існування відповідних правовідносин.
Доказів сплати відповідачем ОСОБА_1 заборгованості за вказаним кредитним договором у повному обсязі, матеріали справи не містять, однак 18.07.2023, коли заборгованість обліковувалася первісним кредитором як прострочена, позичальником частково погашена заборгованість за процентами, на суму 3117,00 грн.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У зв`язку із викладеним вище, позов належить задовольнити.
За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відтак судовий збір, сплачений позивачем при звернені до суду відповідно до платіжної інструкції від 09.12.2025 №38237 в сумі 2422,40 грн, слід стягнути із відповідача.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч. 3 ст. 141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Приймаючи рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує також позицію Верховного Суду, який неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, §268).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, значення спору для сторони, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 № 211/3113/16-ц, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18, від 12.05.2021 у справі № 873/79/20 та від 23.01.2023 у справі № 755/2587/17).
Так, у матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025, що укладений позивачем із Адвокатським об`єднанням «Апологет», акт №932 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 08.12.2025, за яким вартість комплексу послуг представника складає 8000,00 грн, детальний опис наданих послуг до акту №932 від 08.12.2025, за змістом якого адвокатом затрачено 6 год 30 хв робочого часу та, а позовна заява містить попередній розрахунок судових витрат.
Суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості.
Застосовуючи викладений вище підхід в даній справі, суд не вважає заявлений до відшкодування позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, відповідним критеріям реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. Такий розмір витрат на правничу допомогу є очевидно неспівмірним, хоча і відповідає умовам укладеного договору про надання правової допомоги, оскільки справа не належить до категорії складних, не потребує вчинення значної кількості процесуальних дій з боку представника, який не брав участі в судових засіданнях, оскільки такий проводився в спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, а в даній категорії справ склалася усталена судова практика.
З урахуванням рівня складності вказаної справи, обсягу виконаних робіт (складання типової позовної заяви), враховуючи ціну позову (справа є малозначною відповідно до ст. 19 ЦПК України), суд приходить до висновку про можливість стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.
Керуючись ст. 4, 12, 13, 76-82, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280 ЦПК України, суд
вирішив:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №804389 від 30.05.2023 у сумі 35487,00 грн, що включає 6000,00 грн заборгованості за кредитом, 29487,00 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, а також 2422,40 грн судового збору та 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, всього 40909 (сорок тисяч дев`ятсот дев`ять) грн 40 коп.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, 4-й поверх, код ЄДРПОУ 35234236.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складене 17.04.2026. 

Суддя        І.В. Овсієнко