ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Черкаси Справа № 925/1858/21(925/1568/25)

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Боровика С.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справу за позовом
позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадіс ТТС» в особі арбітражного керуючого Мисана Василя Миколайовича,
до відповідача, ОСОБА_1 ,
про визнання недійсними договору про поділ майна та угоди,
ВСТАНОВИВ: 
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 26.05.2022 відкрито провадження у справі про банкрутство боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 170 календарних днів, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Мисана Василя Миколайовича.
Постановою Господарського суду Черкаської області від 05.10.2022 ТОВ «Кадіс ТТС» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Мисана Василя Миколайовича.
17.12.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «Кадіс ТТС» в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Мисана Василя Миколайовича, подано позовну заяву з вимогами:
1) визнати недійсним договір про поділ майна від 07.02.2013 №1-111, укладений між ТОВ «Кадіс ТТС» та ОСОБА_1 ;
2) визнати недійсним угоду від 12.02.2013 №1-125, укладену між ТОВ «Кадіс ТТС» та ОСОБА_1 .
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 29.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі і вирішено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня одержання відзиву; встановлено відповідачу строк для подання заперечення на відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня одержання відповіді на відзив.
Ухвала суду від 29.12.2025 направлена на адресу відповідача, однак повернута поштою з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Суд звертає увагу, що повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштового конверту з відміткою «за закінченням терміну зберігання» свідчить, що рішення (ухвала) не вручена з причин, які не залежать від суду, який у встановленому законодавством порядку вчинив необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.
Відповідач мав право та не був позбавлений можливості ознайомитись з ухвалою суду від 29.12.2025 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Відповідачем не надано відзив на позов, як і не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за наявними матеріалами. 
Позивач у позовній заяві на обґрунтування заявлених вимог пояснив, 
що відповідно до договору купівлі-продажу частки комплексу від 27.12.2012, укладеного між ЗАТ «Автомобіліст» та ТОВ «Кадіс ТТС», останній купив 1/50 частку комплексу, що знаходиться у місті Черкаси по вул. Різдвяній, 290;
що відповідно до договору про поділ майна від 07.02.2013, укладеного між ТОВ «Кадіс ТТС» та ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської нотаріальної контори за № 1-111, з укладенням даного договору припинилося право спільної часткової власності на майно та у власність ТОВ «Кадіс ТТС» переходить склад літ. О, у власність ОСОБА_1 переходить: Адмінкорпус з підвалом літ.А-3 площею 1236,8 кв.м.; КТП з прибудовою літ. Б-І площею 96,4 кв.м.; заправочна літ. В,Г; виробничий корпус літ. Е, Ж, З, И; виробничий корпус літ. Д-І площею 1149,9 кв.м.; склади літ. К, Л, М, Н, О, У; навіс літ. П; огорожа 1; замощення І; механічна мийка Р, Т; огорожа 1-4;
що угодою від 12.02.2013 № 10125 внесено зміни у п. 7 договору про поділ майна, посвідчений Першою черкаською державною нотаріальною конторою 07.02.2013 за № 1-111, та викладено пункт в наступній редакції:
- у власність ТОВ «Кадіс ТТС» переходить склад літ. О;
- у власність ОСОБА_1 переходить: К, Л, М, Н, О, У; навіс літ. П; 
- у власність ОСОБА_1 переходить: Адмінкорпус з підвалом літ.А-3 площею 1236,8 кв.м.; КТП з прибудовою літ. Б-І площею 96,4 кв.м.; заправочна літ. В, Г; виробничий корпус літ. Е, Ж, З, И; виробничий корпус літ. Д-І площею 1149,9 кв.м.; склади літ. огорожа 1; замощення І; механічна мийка Р, Т; огорожа 1-4;
що факт припинення права спільної часткової власності ТОВ «Кадіс ТТС» на майно також підтверджується довідкою КП «Черкаське ООБТІ» від 04.11.2022 № 3010А;
що договір, який укладено з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживання правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання та завдає шкоди кредитору, такий договір може вважатись фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора;
що фраудаторність правочину має оцінюватись у кожному конкретному випадку (п. 116 постанови Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 916/379/23);
що значущими ознаками фраудаторності договору у кожному конкретному випадку мають бути ті, які вказують на наявність умислу на завдання таким договором шкоди правам іншої особи і наявність такої шкоди як наслідок укладення договору;
що відповідно до укладеного договору про поділ майна від 07.02.2013 № 1-111 відчуження відбулося безоплатно, оскільки за вказаним договором ТОВ «Кадіс ТТС» фактично відмовилося від майна, що вбачається із пункту 7 вказаного договору;
що відповідно до п. 5 спірного договору вартість активів, яка була відчужена на користь ОСОБА_1 , становила 1 407 200,00 грн;
що жодні кошти на рахунки позивача сплачені не були;
що керівником ТОВ «Кадіс ТТС» цілеспрямовано прийнято рішення про безоплатне відчуження майна товариства;
що вказані обставини підтверджують факт недобросовісності учасників договору, уникнення відповідальності перед своїми контрагентами.
Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд установив наступні обставини. 
Відповідно до договору купівлі-продажу частки комплексу від 27.12.2012, укладеного між ЗАТ «Автомобіліст» та ТОВ «Кадіс ТТС», останній купив 1/50 частку комплексу, що знаходиться у АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №68898 від 18.01.2023 позивач був власником наступного майна: Адмінкорпус з підвалом літ.А-3 площею 1236,8 кв.м.; КТП з прибудовою літ. Б-І площею 96,4 кв.м.; заправочна літ. В,Г; виробничий корпус літ. Е, Ж, З, И; виробничий корпус літ.д-І площею 1149,9 кв.м.; склади літ. К, Л, М, Н, О, У; навіс літ. П; огорожа 1; замощення І; механічна мийка Р, Т; огорожа 2, 3, 4.
Вказані вище обставини також підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 321784220 від 02.02.2023.
Відповідно до договору про поділ майна від 07.02.2013, укладеного між ТОВ «Кадіс ТТС» та ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської нотаріальної контори за № 1-111, з укладанням якого припинено право спільної часткової власності на майно, та у власність ТОВ «Кадіс ТТС» переходить склад літ. О, у власність ОСОБА_1 переходить: Адмінкорпус з підвалом літ.А-3 площею 1236,8 кв.м.; КТП з прибудовою літ. Б-І площею 96,4 кв.м.; заправочна літ. В,Г; виробничий корпус літ. Е, Ж, З, И; виробничий корпус літ. Д-І площею 1149,9 кв.м.; склади літ. К, Л, М, Н, О, У; навіс літ. П; огорожа 1; замощення І; механічна мийка Р, Т; огорожа 1-4.
Угодою від 12.02.2013 № 10125 внесено зміни у п. 7 договору про поділ майна від 07.02.2013 № 1-111, посвідчений Першою черкаською державною нотаріальною конторою, та викладено пункт в наступній редакції:
- У власність ТОВ «Кадіс ТТС» переходить склад літ. О;
- У власність ОСОБА_1 переходить: К, Л, М, Н, О, У; навіс літ. П; 
- У власність ОСОБА_1 переходить: Адмінкорпус з підвалом літ.А-3 площею 1236,8 кв.м.; КТП з прибудовою літ. Б-І площею 96,4 кв.м.; заправочна літ. В, Г; виробничий корпус літ. Е, Ж, З, И; виробничий корпус літ. Д-І площею 1149,9 кв.м.; склади літ. огорожа 1; замощення І; механічна мийка Р, Т; огорожа 1-4.
Факт припинення права спільної часткової власності ТОВ «Кадіс ТТС» на майно також підтверджується довідкою КП «Черкаське ООБТІ» від 04.11.2022 № 3010А.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ТОВ «Кадіс ТТС» керівником та власником даного підприємства є ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 13.1 Статуту позивача, вищим органом Товариства є Загальні збори.
Відповідно до п. 13.3.5 до компетенції Загальних зборів учасників належить прийняття рішення про відчуження майна товариства на суму, що становить п`ятдесят і більше відсотків майна Товариства.
Відповідно до п. 13.8.3.11 до компетенції директора належить укладення будь-яких угод (правочинів, договорів, контрактів), вчинення інших юридичних актів, видача довіреностей.
Після укладення спірних договору про поділ майна від 07.02.2013 № 1-111 та угоди від 12.02.2013 № 1-125 ОСОБА_1 стала єдиним засновником та керівником ТОВ «Кадіс ТТС».
Як вбачається з договору про поділ майна від 07.02.2013 № 1-111 відчуження відбулося безоплатно, оскільки за вказаним договором ТОВ «Кадіс ТТС» фактично відмовилося від майна, що вбачається із пункту 7 вказаного договору.
Відповідно до п. 5 спірного договору вартість активів, яка була відчужена на користь ОСОБА_1 становила 1 407 200,00 грн, однак кошти на рахунки позивача сплачені не були.
При вирішенні спору судом застосовано наступні норми законодавства.
Відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства:
ч.1 ст.7. Спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
абз.1-3 ч.2 ст.7. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
ч.1-3 ст.42. Суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав:
боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;
боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;
боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;
боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;
боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.
Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:
боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;
боржник уклав договір із заінтересованою особою;
боржник уклав договір дарування.
У разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.
Відповідно до Цивільного кодексу України:
п.6 ч.1 ст.3. Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
ч.1,2,3,6 ст.13. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
п.2 ч.2 ст.16. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.
ч.1 ст. 203. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
ч.1,3 ст.215. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
ч.1 ст.216. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до Господарського процесуального кодексу України:
ст.13. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
ч.3 ст.46. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
ч.1 ст.73. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
ч.1,3 ст.74. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
ст.76. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
ч.1 ст.77. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
ст.78. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
ст.79. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
ст.86. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Правові висновки Верховного Суду
Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18).
Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Подібна правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом у своїх постановах, зокрема від 20.01.2021 у справі №910/8992/19 (910/20867/17), від 13.10.2020 у справі №04/14-10/5026/2337/2011.
Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, за яким "темпоральним критерієм застосування норми статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства є дата відкриття провадження у справі про банкрутство, що повністю узгоджується з наведеним вище правовим висновком, що критерієм для застосування норм статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства у тому числі і до заяв, поданих після набрання чинності Кодексу України з процедур банкрутства, є дата відкриття провадження у справі про банкрутство".
Відповідно до постанови Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19): 
Фраудаторний правочин - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку. 
Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин. 
Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:
- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі);
- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);
- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.
Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 27.01.2022 по справі № 904/5693/20 (904/4523/21).
Аналізуючи установлені обставини справи та норми чинного законодавства, суд прийшов до таких висновків.
Предметом позову у цій справі є визнання недійсними договору про поділ майна від 07.02.2013 №1-111 та угоди від 12.02.2013 №1-125, укладені між ТОВ «Кадіс ТТС» та ОСОБА_1 . 
Суд погоджується з доводами позивача, оскільки:
спірний договір про поділ майна укладений 07.02.2013, а угода, якою внесено зміни у п. 7 договору про поділ майна, - 12.02.2013, тобто вчинення правочинів здійснено в підозрілий період, упродовж 3-х років до відкриття провадження у справі про банкрутство,
після укладення спірних договору про поділ майна від 07.02.2013 № 1-111 та угоди від 12.02.2013 № 1-125 ОСОБА_1 стала єдиним засновником та керівником ТОВ «Кадіс ТТС»,
відповідно до п.п.14.1.159 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України ОСОБА_1 є пов`язаною особою по відношенню до боржника,
відчуження майна відбулось безоплатно, оскільки за вказаним договором ТОВ «Кадіс ТТС» фактично відмовилось від майна, що вбачається з п.7 договору,
відповідно до п.5 спірного договору вартість активів, яка була відчужена на користь ОСОБА_1 , становила 1 407 200,00 грн, однак кошти на рахунки позивача сплачені не були,
а тому, враховуючи положення ст. 216 ЦК України та ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства, висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.
Судові витрати
При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у сумі 6 056,00 грн, що підтверджується квитанцією від 17.12.2025, який відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із задоволенням позову необхідно покласти на відповідача. 
Керуючись статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд 
ВИРІШИВ:
1.Позов задовольнити повністю. 
2.Визнати недійсним договір про поділ майна від 07.02.2013 №1-111, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кадіс ТТС» та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської нотаріальної контори.
3.Визнати недійсною угоду від 12.02.2013 № 1-125, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кадіс ТТС» та ОСОБА_1 , посвідчену державним нотаріусом Першої черкаської нотаріальної контори.
4.Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кадіс ТТС» (вул. Різдвяна, 290/1, м. Черкаси, 18036, код ЄДРПОУ 38469912) 6 056,00 грн витрат зі сплати судового збору.
Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Боровик