Номер провадження 2/754/2715/26
Справа №754/16887/24

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України

16 лютого 2026 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді    Зотько Т.А.
за участю секретаря судового засідання Юхименко А.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Білоцерківського району Київської області Клочко Олександр Петрович, про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , посилаючись на те, що померла була її матір`ю та дружиною відповідача, вона тяжко хворіла на онкологічне захворювання з 2008 року та мала встановлену з 2018 року ІІ групу інвалідності. З 2022 році стан здоров`я матері значно погіршився, вона проходила курс хіміотерапії та перебувала у безпорадному стані та потребувала постійного стороннього догляду. Відповідач перед початком війни покинув матір та поїхав у невідомому напрямку, на її чисельні прохання про надання допомоги, жодним чином не реагував та повністю ухилився від надання померлій як матеріальної допомоги, так і моральної підтримки, не приїхав на поховання своєї померлої дружини. Враховуючи, що відповідач нарівні з позивачкою є спадкоємцем першої черги та претендує на спадкове майно, за таких обставин, позивач дійшла висновку про порушення її законних прав та інтересів з боку відповідача та змушена звертатись до суду з вказаним позовом.
Ухвалою судді від 09.12.2024 було відкрито провадження у вказаній справі, призначено підготовче засідання та витребувано за клопотанням позивачки докази.
Згідно ухвали суду від 19.03.2025 судом було задоволено клопотання представника позивачки та витребувано від Державної прикордонної служби України  інформацію чи здійснювався виїзд за межі України у будь - якому напрямку громадянин Турецької Республіки ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 01 липня 2019 року по 16 серпня 2023 року.
09.04.2025 на адресу суду надійшла витребувана від Державної прикордонної служби України  інформація.
У судовому засіданні від 18.05.2025 року згідно ухвали, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання було закрито підготовчий розгляд справи та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Позивачка та її представниця - адвокат Прудникова Н.Г. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. 
Відповідач у чисельні судові засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу зареєстрованого у визначеному законом порядку місця проживання, однак поштове відправлення повернулось з відміткою «адресат відсутній» та шляхом розміщення друкованого тексту оголошення на сайті судової влади. Клопотань до суду про відкладення розгляду справи з причин неможливості явки до суду та відзиву на позовну заяву не надходило.
Третя особа - Приватний нотаріус Білоцерківського району Київської області Клочко О.П.у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений судом належним чином, надіслав витребувані згідно ухвали суду від 09.12.2024 матеріали спадкової справи померлої ОСОБА_3 (а.с.62-78).
Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення.
Суд, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частини 1-4 ст. 12 ЦПК України). 
Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 у віці 52 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 17.08.2023 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.10).
Як вбачається з копії свідоцтва про народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 вказана матір`ю позивачки ОСОБА_1 (а.с.9).
Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, зареєстрованому 13.07.2019 Дніпровським районним у м.Києві відділом актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві (а/з1615) (а.с.19).
Відповідно до вимог ст.. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Згідно з вимогами ст.. 90 СК України, дружина, чоловік взаємно зобов`язані брати участь у витратах, пов`язаних із хворобою або каліцтвом другого подружжя. 
Відповідно до вимог ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.
Згідно із ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до наданих третьою особою матеріалів зі спадкової справи, вбачається, що позивачка звернулась до Приватного нотаріуса Білоцерківського району Київської області Клочко О.П.з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ..
Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Позивачка та її представниця - адвокат Прудникова Н.Г. пояснили, що безпорадний стан у померлої ОСОБА_3 був через її важкий стан здоров`я, пов`язаний з онкологічним захворюванням, що значно погіршився з початку 2022 року, в результаті чого спадкодавець потребувала постійного стороннього догляду та матеріальної допомоги на придбання ліків.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з довідкою МСЕК за № 0989008, виданої 12 листопада 2018 року Спеціалізованим онкологічним МСЕК, ОСОБА_3 була надана друга група інвалідності. Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда, потребувала довічно медичного спостереження онколога, консультації психолога.
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого № 52214, виданої Медичний центр «Сіті Доктор» ОСОБА_3 поступила на стаціонар 07 липня 2023 року, повний діагноз: Міланома. Гістіоцитома в ділянці лопатки.
Проведене лікування: -07.07.2023 року операція - Лапароцентез. Ексцизійна біопсія пахового лімфовузла зліва. -10.07.2023р. - Пункція плевральної порожнини. Надалі рекомендується: Потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого № 52214, виданої Медичний центр «Сіті Доктор» ОСОБА_3 поступила на стаціонар 19 липня 2023 року, повний діагноз: Міланоми. Гістіоцитома в ділянці лопатки. Епітеліоїдна пухлина в печінку, лімфоузли, канцероматоз очеревени. Кл.гр.4 ПГЗ від 18 липня 2023 року - метастаз злоякісної епітеліоїдноклітинної/веретеноклітинної пухлини.
Проведене лікування: -19.07.2023 року - 20.07.2023 - Дезінтоксикаційна терапія. -20.07.2023р. - Пункція черевної порожнини. Надалі рекомендується: Потребує постійного стороннього догляду.
Як встановлено в ході розгляду справи судом, з початку 2022 року і до моменту смерті ОСОБА_3 саме позивачка здійснювала догляд за померлою матір`ю, яка потребувала постійного стороннього догляду, та надавала допомогу у придбанні необхідних їй ліків. 
Зазначені обставини підтверджуються показами допитаних в судовому засіданні свідків, а саме: допитана в якості свідка позивачка ОСОБА_1 показала суду, що чоловік її покійної матері - відповідач ОСОБА_2 на момент прогресування хвороби у померлої та погіршення її стану здоров`я, виїхав з України та не приймав жодної участі в житті своєї дружини. Після 24.02.2022 покійна мати зв`язувалась зі своїм чоловіком, просила забрати її до себе до Туреччини, однак останній категорично відмовився. Надати допомогу у лікуванні на прохання матері, він теж відмовився. З 2023 року мати загалом не працювала і потребувала постійного стороннього догляду, який їй вона надавала. По можливості, за наявності коштів, періодично вона винаймала доглядальницю, яка їй допомагала в догляді за матір`ю, послуги якої вона оплачувала самостійно. Оскільки інших родичів у них немає, то всі турботи по догляду за матір`ю лягли саме на неї, постійно була потреба у матеріальному забезпеченні, оскільки необхідно було купувати ліки і тому вона вимушена була працювати весь вільний час, щоб забезпечити матері необхідний догляд; 
- свідок ОСОБА_6 показав суду, що позивачка є його дівчиною, вони разом працювали, а з 2022 року почали зустрічатись і приїздили в гості до її покійної матері. Чоловіка померлої він не знав і жодного разу не бачив, ОСОБА_3 про нього не розповідала. З 2023 року вони наполягли, щоб мати продовжила лікування, вона потребувала постійної сторонньої допомоги та догляду, матеріальне забезпечення було повністю на них з позивачкою, інших родичів, щоб надали допомогу, не було. Після смерті ОСОБА_3 , її чоловік на поховання не приїхав; 
- свідок ОСОБА_7 показала суду, що позивачку вона знає, як дівчину свого сина, відповідача не знає та жодного разу не бачила. Їй відомо, що мати позивачки хворіла на онкологію, певний час був стан ремісії, однак з початку 2023 року її стан здоров`я значно погіршився, вона постійно намагалась допомогти по можливості. З липня 2023 року стало набагато гірше. Позивачка працювала, щоб забезпечити потреби хворої матері. Свідок приїздила один раз на тиждень, щоб допомогти в її догляді, інших родичів свідок не знає. При особистому спілкуванні з померлою, остання їй говорила, що її чоловік уникав спілкування з нею, не надавав допомоги на лікування. На похованні його теж не було;
- свідок ОСОБА_8 показала суду, що позивачка її знайома, відповідача вона не знає. Зі слів позивачки їй відомо, що мати досить давно хворіла. Ліля розповідала, що у матері з`явився чоловік, однак перед самим початком війни, він виїхав з України і не повернувся, а матері ставало все гірше. Зі слів ОСОБА_9 їй відомо, що померла зверталась до свого чоловіка по допомогу, просила забрати її до себе, однак той відмовив. З 2023 року стан матері погіршився, оскільки у ОСОБА_9 не було коштів на доглядальницю, то свідок запропонувала свою допомогу і раз на тиждень приїздила і допомагала у догляді за матір`ю, яка на той час ледь ходила і не могла себе обслуговувати. Вона запитувала її про чоловіка, однак та відповіла, що вона йому пише, однак він не відповідає; 
- свідок ОСОБА_10 показала суду, що позивачка є її подружкою, вони разом навчались з 2008 року і з того часу товаришують, відповідача вона не знає. З матір`ю позивачки вона знайома, їй відомо, що мати хворіла на онкологію і померла в серпні 2023 року. Коли стан матері позивачки значно погіршився у 2023 році, вона вже не працювала і свідок надавала допомогу у приготуванні їжі та навідувалась до матері позивачки. Коли померлій вже було зовсім погано, вона розповіла, що у неї був чоловік, однак він виїхав до Туреччини та жодним чином їй не допомагає, інших родичів, які б могли надати допомогу у них не було.
Згідно відповіді Державної прикордонної служби України, що надійшла на запит суду, останній виїзд з України до Туреччини відповідачем ОСОБА_2 було здійснено 31.01.2022, повернення у зворотному напрямку з вказаної дати не зафіксовано (а.с.95).
Таким чином, в ході розгляду справи судом встановлено, що з 31.01.2022 відповідач не приймав участі у наданні допомоги та догляді за ОСОБА_3 , яка за медичними показниками потребувала постійного стороннього догляду. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Заслухавши надані суду пояснення, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивачки, що відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від надання допомоги померлій ОСОБА_3 , яка через тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані та потребувала постійного стороннього догляду, а відтак приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 31, 59, 60, 61, 133, 143, 212 - 215 ЦПК України, ст.ст.75, 90 СК України, ст.ст.1216-1218, 1224, 1261 ЦК України, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, суд

В И Р І Ш И В:

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Білоцерківського району Київської області Клочко Олександр Петрович, про усунення від права на спадкування- задовольнити.
Усунути від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємця за законом першої черги  ОСОБА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Дані позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Дані відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду виготовлено 26.02.2026.

Суддя:       Т.А.Зотько