номер провадження справи 5/225/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24.02.2026 Справа № 908/3838/25
м. Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Комунального підприємства “Облводоканал” Запорізької міської ради (вул. Перемоги, буд. 129-А, м. Запоріжжя, 69005; код ЄДРПОУ 03327115)
До відповідача: Фізичної особи-підприємця Кузьменка Сергія Володимировича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
про стягнення 50 000,00 грн., 

Без участі представників сторін

СУТНІСТЬ СПОРУ:

23.12.2025 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Комунального підприємства “Облводоканал” Запорізької міської ради до Фізичної особи-підприємця Кузьменко Сергія Володимировича про стягнення 50 000,00 грн.
23.12.2025 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі № 908/3838/25 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Вирішено розгляд справи по суті розпочати з 20.01.2026, запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії та подати усі наявні в них докази, які стосуються предмету спору.
Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.
Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 03.05.2022 Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради на користь фізичної особи-підприємця Кузьменка Сергія Володимировича перераховані грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 2654. Призначення платежу – оплата за транспортні послуги по перевезенню згідно рахунку № СФ-0000045 від 28.04.2022. Відповідач (перевізник) повинен був доставити вантаж: хлор у кількості 8 контейнерів (7.6 тн.) за маршрутом: м. Запоріжжя, вул. Культурна 223-Запорізька обл. Мелітопольський район, смт, Якимівка, 8-й км. Автодороги Якимівка - Таврійське Чорноземне. Вказані транспортні послуги не були виконанні відповідачем внаслідок тимчасової окупації частини Запорізької області в 2022 році та неможливістю виїзду за місцем призначення в травні 2022 року. У позивача відсутні документи, які підтверджують виконання транспортних послуг, такі як акти здачі-приймання наданих послуг, товарно-транспортні накладні тощо. Грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн., отримані в якості попередньої оплати за транспортні послуги відповідачем не повернуті позивачу. 30.10.2025 та 02.12.2025 Позивач направив відповідачу листи, в яких просив повернути сплачені грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн. Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів, у зв`язку з чим позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача суму попередньої оплати у розмірі 50 000,00 грн.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до даних “Діловодство спеціалізованого суду” Господарського суду Запорізької області у фізичної особи-підприємця Кузьменка Сергія Володимировича (РНОКПП НОМЕР_1 ) відсутній зареєстрований електронний кабінет в підсистемі “Електронний суд” ЄСІКС.
Згідно Безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.12.2025, місцезнаходженням ФОП Кузьменка С.В. (РНОКПП НОМЕР_1 ) є: АДРЕСА_1 .
З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копія ухвали суду від 26.12.2025 № 908/3838/25 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштової кореспонденції на вказану адресу місцезнаходження відповідача.
В матеріалах справи міститься копія ухвали господарського суду Запорізької області від 26.12.2025 № 908/3838/25, яка направлена судом на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення та повернулась до суду з відміткою АТ “Укрпошта” причина повернення – «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, відповідач був належним чином повідомлений про розгляду справи № 908/3838/25 в суді.
Станом на 24.02.2026 відповідач запропонований ухвалою суду від 26.12.2025 № 908/3838/25 письмовий відзив на позовну заяву та додані до нього документи на адресу суду не надіслав, а також й доказів повної або часткової оплати суми, заявленої позивачем до стягнення, отже своїми правами, передбаченими статтями 42, 46 ГПК України, не скористався.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.
24.02.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. 
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 03.05.2022 Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради на користь фізичної особи-підприємця Кузьменка Сергія Володимировича перераховані грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 2654. Призначення платежу – оплата за транспортні послуги по перевезенню згідно рахунку № СФ-0000045 від 28.04.2022 без ПДВ.
Як зазначено у позовній заяві, ФОП Кузьменко С.В. (перевізник) повинен був доставити вантаж: хлор у кількості 8 контейнерів (7.6 тн.) за маршрутом: м. Запоріжжя, вул. Культурна 223-Запорізька обл. Мелітопольський район, смт, Якимівка, 8-й км автодороги Якимівка - Таврійське Чорноземне. 
Вказані транспортні послуги не були виконанні відповідачем внаслідок тимчасової окупації частини Запорізької області в 2022 році та неможливістю виїзду за місцем призначення в травні 2022 року. 
У КП «Облводоканад» ЗОР відсутні документи, які підтверджують виконання ФОП Кузьменком С.В. відповідних транспортних послуг (акти здачі-приймання наданих послуг, товарно-транспортні накладні, тощо).
Сплачені КП «Облводоканад» ЗОР грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн., отримані в якості попередньої оплати за транспортні послуги ФОП Кузьменком С.В. не повернуті. 
У зв`язку з вищевказаними обставинами, 30.10.2025 КП «Облводоканад» ЗОР на адресу ФОП Кузьменка С.В. направлений лист № 12/1363 з вимогою повернути сплачені грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн. 
У зв`язку з відсутності відповіді та задоволення вказаного листа, 02.12.2025 Позивачем повторно на адресу Відповідача направлений лист № 12/1516 з вимогою повернути сплачені грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн. 
Проте, вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення, попередня оплата в добровільному порядку не повернута, у зв`язку з чим позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача суму попередньої оплати у розмірі 50 000,00 грн.
Таким чином, предметом розгляду справи є стягнення попередньої оплати у розмірі 50 000,00 грн.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, додаткові пояснення, проаналізувавши норми чинного законодавства суд при прийнятті рішення враховує наступне.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до частини 2 цієї ж статті підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. 
Правочином згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Зобов`язанням відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 цього Кодексу є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 905 ЦК України передбачено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. 
Аванс (попередня оплата) – це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, із чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17). 
Як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи документами, платіжним дорученням № 2654 від 03.05.2022 позивач здійснив на користь відповідача попередню оплату в розмірі 50 000,00 грн. Призначення платежу – оплата за транспортні послуги по перевезенню згідно рахунку № СФ-0000045 від 28.04.2022 без ПДВ.
За приписами статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 
Відповідно до ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Положеннями частин 1, 3 ст. 1212 ЦК визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Зі змісту цієї норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного цією нормою, є сукупність таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом. 
Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі ст.1212 ЦК зазначала також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17. 
Відмова замовника від договору є підставою для задоволення вимоги про повернення невикористаної частини авансу (виконаного однією стороною у припиненому зобов`язанні) відповідно до вимог ст. 1212 ЦК (постанови Верховного Суду від 11.11.2018 у справі № 910/13332/17, від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16, від 16.03.2021 у справі № 910/10233/20, від 01.06.2021 у справі № 916/2368/18, від 24.11.2021 у справі № 910/17235/20). Хоч у вказаних справах і вирішувалося питання щодо стягнення авансу за договором підряду, проте сам лише вид укладеного договору в цьому випадку не впливає на застосування статті 1212 ЦК України. Вказана правова позиція визначена в постанові Верховного Суду від 19.03.2025 року у справі № 910/2026/24.
Частиною 1 ст. 1212 ЦК визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідач не виконав умови щодо надання транспортних послуг по перевезенню або повернення передоплати вартості послуг у розмірі 50 000,00 грн., факт виконання зобов`язань в повному обсязі або повернення вказаної суми відповідачем суду не надано. 
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача суми попередньої оплати в розмірі 50 000,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Доказів повернення попередньої оплати у повному обсязі або частково відповідачем суду не надано.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із ст. 1291 Конституції України, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна Сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на Сторони. Кожна Сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не Стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 78 ГПК України визначено, що доСтовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, доСтовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які Сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Підсумовуючи викладене, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності Сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Частиною 1 статті 4 Закону України “Про судовий збір” передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до ст. 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” від 09.11.2023 № 3460-ІХ та від 19.11.2024 № 4059-ІХ, з 1 січня 2024 року та з 1 січня 2025 року відповідно, прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць у розмірі 3 028 гривень.
Згідно із підпунктом 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір” ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру – 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Водночас, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, ставка судового збору за подання до господарського суду вказаної позовної заяви складає 2 422,40 грн.
Проте, при зверненні до суду з вказаною позовною заявою Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради сплачений судовий збір на суму 3 028,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції № 2400 від 01.12.2025.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
З урахуванням вищевикладеного, питання щодо повернення позивачу надмірно-сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн. може бути вирішено судом після надходження відповідного клопотання позивача.
Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 130, 233, 236 – 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кузьменка Сергія Володимировича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства “Облводоканал” Запорізької міської ради (вул. Перемоги, буд. 129-А, м. Запоріжжя, 69005; код ЄДРПОУ 03327115 суму попередньої оплати у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

У зв`язку із запровадженням графіків обмеження електропостачання у м. Запоріжжі, повний текст рішення складено та підписано 13.03.2026.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.