ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 р.	Справа № 440/1182/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої К.В.,
Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,
за участю секретаря судового засідання Войтенко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2026, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, м. Полтава, по справі № 440/1182/25
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст заяви та її обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю, в якій просив зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 подати до суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 по справі № 440/1182/25 в частині: розгляду ІНФОРМАЦІЯ_3 заяви ОСОБА_1 від 28.08.2024 про надання відстрочки від призову за мобілізацією та прийняти рішення щодо надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
В обґрунтування заяви зазначав, що рішенням суду, яке набрало законної сили, було зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки, проте останню розглянуто належним чином не було, що є підставою для встановлення судового контролю та подачі відповідачем звіту про виконання судового рішення. 
ІІ. Зміст ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 прийнято звіт ІНФОРМАЦІЯ_1 про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі №440/1182/25.
Приймаючи звіт відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для звернення до суду зі заявою про встановлення судового контролю представник позивача зазначав про нерозгляд заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову за мобілізацією та прийняття рішення щодо надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", тому вважав що звіт ІНФОРМАЦІЯ_4 складений з дотриманням статті 382-2 КАС України та дійшов висновку, що рішення суду виконано ІНФОРМАЦІЯ_3 у повному обсязі. 
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 по справі № 440/1182/25 прийнята судом першої інстанції з порушенням судом норм процесуального права та неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд першої інстанції безпідставно визнав встановленими, що є підставами для її скасування.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції всупереч ч.10 ст.382-3 КАС України не дослідив обставини пропуску строку подання відповідачем звіту, залишив без уваги відсутність поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, не наклав штраф на керівника суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим безпідставно прийняв звіт відповідача. Також зауважує про необґрунтованість доводів відповідача щодо знищення документації внаслідок пожежі в будівлі ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки жодних доказів надано не було (акт знищення або інший документ). Жодними засобами зв`язку позивача не було повідомлено про прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про відстрочку. З наданої відповідачем копії додатку № 1 витягу з додатку до протоколу № 31 від 20.12.2024 слідує, що стосовно заяви ОСОБА_1 після доопрацювання прийнято одноголосне рішення надати відстрочку терміном до 07.02.2025, проте такі відомості відсутні в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Враховуючи, що після винесення судом рішення у порядку його виконання жодних рішень про надання позивачу відстрочки не приймалось, позивач вважає, що рішення суду виконано не було. За таких обставин вказує, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для прийняття звіту ІНФОРМАЦІЯ_1 про результати виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі №440/1182/25. 
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
Учасники справи повідомлені про перегляд ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 судом апеляційної інстанції належним чином шляхом отримання ними копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження, про призначення даної справи до апеляційного розгляду та повісток про виклик, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
13.04.2026 від представника позивача надійшла заява про розгляд скарги без участі позивача та його представника, просив суд задовольнити вимоги апеляційної скарги в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до частини другої статті 313 КАС України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
V. Обставини, встановлені судом.
З матеріалів справи встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 по справі №440/1182/25 позов задоволено:
визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неприйняття рішення за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.08.2024 про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.08.2024 про надання відстрочки від призову за мобілізацією та прийняти рішення щодо надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
За наслідками розгляду заяви позивача про встановлення судового контролю ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 подати до суду у 30-денний строк з дня отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі №440/1182/25.
25.11.2025 до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов звіт ІНФОРМАЦІЯ_1 про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 по справі № 440/1182/25. У звіті зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянув заяву ОСОБА_1 №10025 від 02.09.2024 про надання відстрочки під час мобілізації згідно з п.13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та після доопрацювання прийнято одноголосно рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки до 07.02.2025 - до дати закінчення терміну дії воєнного стану та загальної мобілізації в Україні, які були продовжені у жовтні 2024 року на 90 днів. Наступні продовження були ухвалені в листопаді 2025 року до лютого 2026 року відповідно до законодавчих рішень, що набирають чинності після цієї дати.
18.12.2025 позивачем були подані заперечення проти прийняття звіту, в яких він звернув увагу на пропуск відповідачем строку для подання звіту про виконання рішення суду. Також зазначив про відсутність акту знищення документації на підтвердження доводів відповідача. Зауважив, що інформація про надану відстрочку повинна була бути внесена до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що свідчить про невиконання вимог рішення суду. 
VІ. Нормативне регулювання та оцінка суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Згідно з частиною другою та третьою статті 14 КАС України постанови і ухвали суду в адміністративній справі, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine) №29439/02 від 26 квітня 2005 року та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine) №1811/06, від 19 лютого 2009 року).
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 382 КАС України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до частин першої-третьої статті 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Відповідно до частин першої та другої статті 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
Звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення; 5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; 6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення; 7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.
За приписами частин першої-третьої, десятої, одинадцятої статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
У разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.
Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Відповідно до положень частини другої статті 382-3 КАС України суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення (частина третя статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України).
Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України (частина четверта статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно частини п`ятої статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу (частина одинадцята статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може встановити суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу. 
Розглядаючи звіт суб`єкта владних повноважень про виконання рішення, суд повинен перевірити, чи досягнуто мети, задля якої постановлено судове рішення, тобто, чи відбулося фактичне відновлення порушеного права.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 440/1182/25 від 28.05.2025, яке набрало законної сили зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.08.2024 про надання відстрочки від призову за мобілізацією та прийняти рішення щодо надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На виконання ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 представником ІНФОРМАЦІЯ_1 надано звіт про виконання судового рішення по справі, в якому зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянув заяву ОСОБА_1 №10025 від 02.09.2024 про надання відстрочки під час мобілізації згідно з пункту 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та після доопрацювання прийнято одноголосно рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки до 07.02.2025 - до дати закінчення терміну дії воєнного стану та загальної мобілізації в Україні, які були продовжені у жовтні 2024 року на 90 днів. Наступні продовження були ухвалені в листопаді 2025 року до лютого 2026 року відповідно до законодавчих рішень, що набирають чинності після цієї дати.
На підтвердження розгляду зазначеної заяви позивача відповідачем до звіту було долучено Додаток 1 - витяг з додатку до протоколу №31 від 20.12.2024, в якому вказано, що після доопрацювання прийнято одноголосно рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки до 07.02.2025.
Суд першої інстанції взяв до уваги, що підставою для звернення до суду зі заявою про встановлення судового контролю представник позивача зазначав нерозгляд заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову за мобілізацією та прийняття рішення щодо надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тому вважав, що звіт ІНФОРМАЦІЯ_4 складений з дотриманням статті 382-2 КАС України та дійшов висновку, що рішення суду виконано ІНФОРМАЦІЯ_3 у повному обсязі.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про неповноту дослідження судом першої інстанції доказів і встановлення дійсних обставин справи.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що належним доказом розгляду заяви особи про надання відстрочки є рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, яке приймається відповідною комісією при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) на підставі розгляду отриманих документів відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560. 
Надаючи оцінку доводам відповідача про знищення всієї документації (в тому числі, протоколи комісії про надання відстрочки, заява та довідка позивача) внаслідок влучання в будівлю ІНФОРМАЦІЯ_4 ворожого безпілотного літального апарату та спалаху пожежі, колегія суддів зазначає про відсутність в матеріалах справи будь-яких документальних підтверджень (матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо), у зв`язку з чим вказані аргументи не є підтвердженеми належними доказами.
Водночас суд першої інстанції не дослідив зазначені відповідачем обставини, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про належність наданого ІНФОРМАЦІЯ_3 витягу з додатку до протоколу №31 від 20.12.2024 як доказу розгляду заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі пункту 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Щодо посилання представника позивача про відсутність доказів направлення йому рішення відповідача про надання відстрочки та порушення приписів пункту 60 Порядку №560, колегія суддів наголошує, що вказані обставини не були предметом розгляду у справі №440/1182/25. У межах цієї справи надавалась оцінка ухиленню відповідача від розгляду заяви позивача від 02.09.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з чим суд не приймає доводи апелянта в цій частині.
Крім того, в запереченнях проти звіту про виконання судового рішення та в апеляційній скарзі позивач наголошував на відсутності в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей щодо надання ОСОБА_1 відстрочки від призову під час мобілізації.
Так, судова колегія вказує, що з метою автоматизації ведення військового обліку створено Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі – Реєстр). Статтею 1 Закону України від 16.03.2017 № 1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі – Закон № 1951-VIII) передбачено, що вказаний Реєстр – інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
До Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів (частина перша статті 6 Закону № 1951-VIII).
До персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема, відомості про наявність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (пункт 34 частини першої статті 7 Закону № 1951-VIII).
Разом з тим, суд першої інстанції не вчинив жодних дій для з`ясування питання щодо наявності або відсутності в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей щодо надання ОСОБА_1 відстрочки від призову під час мобілізації за наслідками розгляду його заяви (№10025 від 02.09.2024).
Також колегією суддів встановлено, що 21.10.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 про зобов`язання подати до суду звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі №440/1182/25. Зазначеною ухвалою було встановлено 30-денний строк для подання звіту про виконання судового рішення з дня отримання вказаної ухвали. Отже, строк для подання звіту про виконання судового рішення сплив 20.11.2025.
Водночас ІНФОРМАЦІЯ_3 подав звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі №440/1182/25 засобами системи «Електронний суд» 25.11.2025, тобто з порушенням строку, встановленого судом для подання звіту, що у силу вимог частини десятої статті 382-3 КАС України є підставою для встановлення нового строку для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу та накладання штрафу на керівника такого суб`єкта владних повноважень.
Суд першої інстанції не надав жодної оцінки пропуску відповідачем строку подання звіту, у тому числі, не зазначив про існування поважних причин, які могли унеможливити його вчасне подання.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень статті 382-3 КАС України та неповного встановлення обставин справи знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Разом з тим, вирішення питання про прийняття або продовження строку подання звіту про виконання рішення суду у розумінні статті 382 КАС України віднесено до компетенції суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, яким в даному випадку є Полтавський окружний адміністративний суд, а тому апеляційний суд позбавлений процесуального права вирішити таку заяву по суті.
Відповідно до частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо прийняття звіту, тому ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 по справі №440/1182/25 підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження вирішення питання прийняття звіту про виконання судового рішення до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 по справі № 440/1182/25 скасувати.
Адміністративну справу № 440/1182/25 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для вирішення питання про прийняття звіту ІНФОРМАЦІЯ_1 про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 у справі №440/1182/25. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		К.В. Мінаєва	
Судді	   	І.М. Ральченко   В.В. Катунов   	
Повний текст постанови складено 13.04.2026 року