ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6493/25
Провадження № 2/362/1081/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
02 квітня 2026 року 
Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючої судді Мартинцової І.О.,
за участю секретаря судових засідань - Жеребко Ю.І.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василькові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Васильківської міської ради в особі виконавчого комітету Васильківської міської ради про позбавлення батьківських прав,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_2 (далі відповідач, матір дитини, ОСОБА_2 ) батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову зазначає, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, син проживає і перебуває на його повному утриманні, відповідачка не цікавиться ні його освітою, ні духовним розвитком, не забезпечує його харчуванням, медичним доглядом, не спілкується із дитиною в обсязі необхідному для її нормального розвитку.
Ухвалою суду від 27.10.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі, встановлені строки для подачі заяв по суті справи.
Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, зазначених у позові.
Відповідачка у судові засідання, призначені 19.11.2025, 27.01.2026, 03.03.2026, 19.03.2026 не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, а також телефонограмами, направленнями смс-повідомлень. 
Копію позовної заяви разом із ухвалою про відкриття провадження у справі відповідач отримала 12.11.2025, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, яке міститься в матеріалах справи (а.с.55).
Відповідачка не направляла до суду відзиву на позовну заяву та інших заяв та клопотань.
Відтак суд вважає за можливе на підставі статті 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення у справі.
Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, вказуючи про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.
У судовому засіданні заслухано думку дитини.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.
Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 від 16.12.2009 (а.с.14).
Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 16 липня 2014 року вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали шлюб 16 липня 2014 року, після державної реєстрації якого ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с.20).
Відповідно до акту обстеження умов проживання №165 від 02 липня 2025 року головними спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради обстежено умови проживання, та встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (бабуся) проживають за адресою АДРЕСА_1 . Дитина знаходиться на повному утриманні та забезпеченні батька.
Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , наданої директором та класним керівником опорного закладу освіти «Васильківський академічний ліцей «Престиж» Васильківської міської ради 15.08.2025 ОСОБА_8 навчався у ОЗО ВАЛ «Престиж» з п`ятого класу. Вихованням та доглядом дитини займається батько, він сприяв виконанню домашніх завдань, постійно цікавиться успішністю та поведінкою сина. За період навчання дитини мати не відвідувала батьківські збори, у класного керівника не цікавилась результатами навчання та позашкільною діяльністю сина. (а.с.15,16)
Відповідно до висновку щодо доцільності позбавленняОСОБА_2 батьківських прав, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області №704 від 17.11.2025 служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради, як орган, який виконує функції органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення громадянки ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду надали пояснення, що вони є сусідами ОСОБА_1 . Підтверджують, що позивач проживає разом із сином та своєю матір`ю. Свідки показали, що матір хлопчика не зустрічають, дитина проживає із батьком та знаходиться на його утриманні. Батько займається вихованням сина. Дитина ввічлива, роботяща, допомагає батькові по господарству. Матір хлопчика бачили, коли дитина була ще маленька, в останні роки не зустрічали жодного разу.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
Відтак, суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 724/743/15-ц (провадження № 61-16157св18) сформульовано висновки про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Суд приймає до уваги висновок щодо доцільності позбавленняОСОБА_2 батьківських прав, затверджений рішенням Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області №704 від 17.11.2025 відповідно до якого служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради, як орган, який виконує функції органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення громадянки ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .як належний, обґрунтований і такий, що підтверджується іншими наявними доказами у справі. 
Суд також приймає до уваги, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2024 ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак відповідачка свого ставлення до виконання батьківських обов`язків не змінила по відношенню до свого старшого сина ОСОБА_8 , продовжуючи нехтувати ними.
Згідно з статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Відповідно до вказаної норми, у судовому засіданні заслухано думку дитини. ОСОБА_8 пояснив суду, що ним опікується лише батько. Матір спілкується із ним дуже рідко, не приймає участі у його житті, вихованні. Він проживає разом із батьком та бабусею. Коли був маленький (орієнтовно до першого-другого класу) проживав разом із матір`ю, вітчимом та маленьким братиком. Однак з часу коли став проживати із батьком матір перестала цікавитись його життям. Влітку 2025 року ОСОБА_8 запрошував матір на випускний у школу, однак вона не прийшла. Дитина не заперечувала проти позбавлення матері батьківських прав відносно нього. 
Суд враховує те, що про ухилення одним з батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може свідчити не лише ненадання матеріального забезпечення кимось із батьків, але й брак спілкування, моральної та психологічної підтримки дитини, нездійснення участі у вихованні та розвитку дитини, незабезпечення потрібним харчуванням та лікуванням тощо.
Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позивач довів, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, контакту з дитиною не має і не вживає жодних заходів щодо налагодження стосунків з дитиною, не цікавиться її станом здоров`я, навчанням, духовним розвитком, не виявляє будь-якої турботи про дитину, не надає матеріальної підтримки.
В свою чергу, відповідач не надала доказів наявності обставин на підтвердження належного виконання нею батьківських обов`язків, а так само на підтвердження наявності об`єктивних перешкод у спілкуванні з дитиною та бажання брати участь у її вихованні, хоча копію позовної заяви з додатками отримала, про розгляд справи повідомлялась судом усіма можливими способами.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність та виходячи із необхідності першочергового забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини.
При цьому суд враховує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.164, 165, 166 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 89, 132,141, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Васильківської міської ради в особі виконавчого комітету Васильківської міської ради про позбавлення батьківських прав – задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення складено 21.04.2026.

Суддя Мартинцова І.О.