Справа № 369/10336/23
Провадження № 2/369/794/26
РІШЕННЯ
Іменем України
09.03.2026 року 
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В., за участі секретаря судового засідання Лисяк К.О., за участю: представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши цивільну справу № 369/10336/23 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності у порядку спадкування за законом,-
В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про про поділ майна подружжя та визнання права власності у порядку спадкування за законом. 
Позовні вимоги обгрунтовані наступним.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько Позивача - ОСОБА_5 
Після смерті батька ОСОБА_5 відкрилась спадщина на спаткове майно, а саме на будинок з надвірними будівлями та земельної ділянки, яка знаходиться за заресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за кадастровим номером: 3222486201:01:018:0120, яке будо придбане в період шлюбу з ОСОБА_2 .
Відповідач по справі є матір?ю Позивача. 
Позивач ОСОБА_4 весь час доглядав за своїм батьком ОСОБА_5 .
Батько ОСОБА_5 та мати ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбу
Батьками в період шлюбу була придбана земельна ділянка яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за кадастровим номером: 3222486201:01:018:0120. Зареєстровано за Відповідачем.
На зазначеній вище земельній ділянці у період шлюбу між батьками був побудований житловий будинок з надвірними будівлями. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначений будинок був зареєстрований за ОСОБА_6 на праві власності.
Позивач ОСОБА_4 з 2010 року проживав та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
Тобто з наведеного вбачається, що Позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв її. Але Відповідач після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 вчиняє різноманітні незаконні, дії, щодо виселення свого сина ОСОБА_4 разом з його сім?єю, шляхом перекриття газу в будинку, відрізання світла, викликає весь час поліцію, відповідні служби та, вчиняє інші дії, щоб син ОСОБА_8 не міг фізично витримати ці незаконні дії матері та сам покинув спадкове майно.
Відповідач ОСОБА_2 08.06.2023 року зняла з місця реєстрації (прописки) із спадкового майна Позивача та його малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме з будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 оскільки хоче продати спадкове майно, виставивши на олх оголошення продажи будинку, але під іншою назвою вулиці, щоб її син не побачив продажу за адресою.
У зв?язку із чим Позивач ОСОБА_4 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви про накладення арешту на спадкове майно. 12.06.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/8717/23 заяву ОСОБА_8 про накладення арешту задоволено та накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку за кадастровим номером: 3222486201:01:018:0120 площею 501 кв.м., (0,0504 га), та заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, щодо відчуження такого майна.
Відповідач ОСОБА_2 веде себе агресивно, вчиняє інші незаконні дії щодо своєї сім`ї, а саме сина ОСОБА_4 , малолітнього онука ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та невістки інваліда 2 групи ОСОБА_10 .
ОСОБА_2 неодноразово зверталась до Києво - Святошинського районного суду Київської області із заявою про видачу обмежувального припису, щодо сина ОСОБА_4 , що підтверджується ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 09.12.2021 року по справі № 369/17479/21 та рішенням від 16.02.2022 року по справі № 369/17689/21, що підтверджує незаконні дії щодо ОСОБА_4 . 
Позивач наголошує, що батьку ОСОБА_7 повинна належати на праві власності частина майна яке було придбане в період спільного проживання з ОСОБА_2 а саме: житлового будинку та земельної ділянки. 
Звертає увагу суду, що Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька ОСОБА_5 а тому має право на розподіл спільного майна подружжя та визнання за собою права власності частину спадкового майна. 
Наголошує, що Відповідач хоче позбавити спадкового майна Позивача, що підтверджується документами, що додані до позовної заяви. Позивач вважає, що прийняв спадщину, як особа, що вступила у володіння (управління) та/або користування спадковим майном.
Позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку за кадастровим номером: 3222486201:01:018:0120 площею 501 кв.м., (0,0504 га). В порядку подіду спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_5 право власності на житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку за кадастровим номером: 3222486201:01:018:0120 площею 501 кв.м., (0,0504 га). Визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку за кадастровим номером: 3222486201:01:018:0120 площею 501 кв.м., (0,0504 га). 
10.07.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 
Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 1480 від 10.10.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/10336/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10.10.2024 року вказану справу передано на розгляд судді Янченку А.В.
11.10.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області прийнято до розгляду цивільну справу № 369/10336/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності у порядку спадкування за законом.
04.06.2025 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено витребувати з Дванадцятою київської державної нотаріальної контори (адреса: 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9, тел. 407-10-13, 12kdnk2gmail.com) належним чином завірену копію спадкової справи № 1530/18, номер у спадковому реєстрі 63376239, про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
Витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозова Г.В. (  АДРЕСА_2 , тел: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 ) копію Постанови від 17 липня 2019р. про відмову ОСОБА_4 в прийняті заяви про прийняття спадщини після смерті батька, у зв`язку з пропуском визначеного законом строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Відповідач відзив на позов не подала. Свою позицію по справі Відповідач висловила в письмових поясненнях по справі, в яких вона вказала, що не визнає позов повністю та вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідач в своїх поясненнях зазначила, що після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона є єдиним спадкоємцем та одноособовим власником як будинку з надвірними будівлями та спорудами так й земельної ділянки. Позивач у встановленому законом порядку Позивач спадок не прийняв, право на спадок не реалізував, заяву про отримання спадку не подавав, відповідне свідоцтво не отримав. Доказів постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини Позивач суду не надає. Позивач обрав неналежний та неефективний спосіб захисту своїх прав.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.09.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити. 
Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просив суд в задоволенні позову відмовити.
Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Судом встановлено, що Відповідач ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 .
Будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка за кадастровим номером 3222486201:01:018:0120 були придбані під час перебування у шлюбі Відповідача ОСОБА_2 з ОСОБА_5 .
Право власності на будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було зареєтровано на праві приватної власності за ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.02.2008 року, видане Виконкомом Софіївсько-Борщагівської сільської ради.
Право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3222486201:01:018:0120 було зареєтровано на праві приватної власності за ОСОБА_2 на підставі державного акту від 14.09.2005 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 .
У відповідності до Витягу № 35286965 з Реєстру територіальної громади міста Києва від 27.11.2018 року, ОСОБА_5 був зареєстрований за адресаю: АДРЕСА_3 .
У відповідності до Свідоцтва про смерть від 05 лютого 2013 року, місце смерті ОСОБА_5 визначено Святошинський район міста Києва. Місце державної реєстрації Відділ реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві.
22.09.2025 року на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.06.2025 року, від Дванадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 1530/18, номер у спадковому реєстрі 63376239, про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
19.08.2025 року на виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.06.2025 року, від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозова Г.В. надійшла копія Постанови від 17 липня 2019р. про відмову ОСОБА_4 в прийняті заяви про прийняття спадщини після смерті батька, у зв`язку з пропуском визначеного законом строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Доказів прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 чи поновлення визначеного законом строку для подання заяви про прийняття спадщини Позивачем не надано.
Отже, у Позивача відсутні будь-які майнові права на будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянка за кадастровим номером 3222486201:01:018:0120.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.
У Постанові КЦС ВС від 14 серпня 2024 року в справі № 522/3974/20, зроблено висновок, що визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству, і тому обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Натомість належним способом захисту порушеного права позивача в такому випадку є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1221 ЦК України Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право а спадщину на нерухоме майно.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто протягом 6 місяців від дня відкриття спадщини.
Згідно з пп. 3.20 п. 3 глави 10 розділу II Порядку факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується:
- витягом з реєстру територіальної громади;
- довідкою про реєстрацію місця проживання;
- іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт.
При цьому сама лише реєстрація місця проживання за однією адресою зі спадкодавцем не є достатнім доказом фактичного прийняття спадщини. Такий правовий висновок раніше викладений у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц.
Для застосування положень частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України необхідно встановити саме факт постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Цей правовий висновок також підтверджено постановою Об`єднаної палати Верховного Суду від 4 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц.
Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після завершення шести місяців з часу відкриття спадщини або з дня державної реєстрації смерті особи у випадках, встановлених пунктом 20 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу, або не раніше строків, встановлених у частині другій статті 1270, статті 1276 Кодексу.
відповідно до глави 86 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово на підставі споріднення. У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття закон передбачає перехід такого майна до територіальної громади.
Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.
У зв`язку з цим у постанові Верховного Суду у справі № 130/2319/17-ц від 08.04.2020 суд провів чітке розмежування, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності та коли таке майно є особистою власністю одного з подружжя, як ці випадки впливають на порядок спадкування.
Суд зазначив, що статтями Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.
При виданні нотаріусом свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя важливо звернути уваги на дві необхідні умови:
1) перебування подружжя у зареєстрованому шлюбі;
2) придбання майна під час шлюбу на ім`я того з подружжя, який помер.
Необхідно зазначити, що одержання частки у спільному майні подружжя є правом того з подружжя, хто є живим (а не обов`язком).
Той із подружжя, хто є живим, має право подати заяву про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Така заява подається нотаріусу у письмовій формі як особисто, так і через представника, якщо останньому надано такі повноваження.
Однак такий варіант не може застосовуватися до випадків, коли правовстановлювальний документ на майно, виданий на ім`я того з подружжя, який є в живих, або ж з його змісту однозначно вбачається, що набуте майно є спільною сумісною власністю подружжя.
Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, а також в судових засіданнях, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності у порядку спадкування за законом залишити без задоволення.
Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повне рішення складено: 22.04.2026 року.

Суддя         А.В. Янченк