Номер провадження: 33/813/627/26
Номер справи місцевого суду: 521/20360/25 
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Подуст Т.П.,
особи, яка притягається до відповідальності, - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хаджибейського районного суду м.Одеси від 29 січня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст протоколу про адміністративне правопорушення
08.11.2025 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №506715 за ч.1 ст.130 КУпАП.
За вказаним протоколом 08.11.2025 о 02:30 у м.Одесі по вул.Тираспольське шосе, 22, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Kia Sorento, н.з. НОМЕР_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою Drager 7510, прилад 0410, результат позитивний 0,38 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9А Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
Постановою Хаджибейського районного суду м.Одеси від 29.01.2026 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665,60 грн.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та скасування постанови Хаджибейського районного суду м.Одеси від 29.01.2026.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку ОСОБА_1 зазначив, що про існування оскаржуваної постанови суду дізнався лише 02.02.2026, коли забезпечено в ЄДРСР загальний доступ, копія постанови у встановленому порядку йому не вручалась судом.
Скарга обґрунтована тим, що оскаржувана постанова є необ`єктивною, необґрунтованою та винесеною із порушенням матеріального та процесуального законодавства. Зокрема зазначено, що:
- суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП;
- у протоколі про адміністративне правопорушення допущено істотний процесуальний недолік, який полягає у неналежному зазначені даних свідка;
- наявний в матеріалах справи відеозапис не є безперервним, тому його неможна вважати належним та допустимим доказом по справі;
- суд першої інстанції фактично переклав обов`язок доказування на особу, яка притягається до відповідальності, що суперечить ст.62 Конституції України та правовим позиціям ЄСПЛ. Судом не перевірені обставини вчинення адміністративного правопорушення та даних, які мають значення для вирішення справи (зокрема, не надано оцінки його показанням та поясненням, що були надані суду).
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 , підтримуючи вимоги апеляційної скарги, не заперечував обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та просив суд не позбавляти його права керування транспортним засобом, обмежившись штрафом.

Висновки щодо строків на апеляційне оскарження
Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.
Частина 1 ст.268 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно з ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
З матеріалів справи встановлено, що справа розглянута місцевим судом 29.01.2026 у відсутності ОСОБА_1 , який був сповіщений судом про дату, час та місце розгляду справи.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів скерування судом на адресу ОСОБА_1 копії судового рішення у виконання вимог ч.1 ст.285 КУпАП.
За інформацією ЄДРСР судове рішення надіслано судом до реєстру 29.01.2026, загальний доступ забезпечено з 02.02.2026.
Як вбачається з матеріалів справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 скеровано засобами поштового зв`язку 12.02.2026. 
Таким чином, апеляційна скарга подана поза межами встановленого ст.294 КУпАП строку на апеляційне оскарження.
Конструкція норми, що закріплена в ч.2 ст.294 КУпАП, дає підстави вважати, що у разі подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції після закінчення десятиденного строку з дня її ухвалення, апелянт безумовно повинен заявити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, належним чином обґрунтувавши його.
Цілісне розуміння положень статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України дає підстави для висновку, що кожному гарантовано право на ефективні засоби юридичного захисту при реалізації права на апеляційний перегляд справи.
У цьому випадку особі має бути забезпечено умови для належного оскарження судового рішення.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006 зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, серія A №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.
Судом враховано, що для належного обґрунтування апеляційної скарги апелянту необхідно ознайомитись з текстом оскаржуваного судового рішення.
Порядок подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції по справі про адміністративне правопорушення регламентовано виключно статтею 294 КУпАП, при цьому законом не встановлено конкретних вимог до такої апеляційної скарги.
Разом з тим, слід врахувати, що згідно з положеннями процесуальних кодексів України однією з обов`язкових вимог до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції є наявність в ній обґрунтування незгоди скаржника з висновками оскаржуваного судового рішення.
Таким чином, для реалізації права на апеляційний перегляд справи особа має подати апеляційну скаргу на постанову судді у справі про адміністративне правопорушення у встановлений законом строк із зазначенням доводів щодо незгоди із встановленими судом обставинами.
Для обґрунтування незгоди з ухваленим судовим рішенням скаржнику повинні бути відомі встановлені судом обставини та висновки суду. Вказане корелює із пунктом 4 ч.2 ст.283 КУпАП, яким передбачено, що постанова суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що право на судовий захист не повинно бути ілюзорним, а особа має мати реальну можливість оскаржити судове рішення.
У пункті 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04.12.1995 ЄСПЛ зазначив, що для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Враховуючи розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, відсутність в матеріалах справи доказів отримання особою, яка притягається до відповідальності, оскаржуваного судового рішення, забезпечення надання загального доступу в ЄДРСР з 02.02.2026, апеляційний суд вважає, що саме з моменту ознайомлення зі змістом судового рішення, остання мала необхідні засоби для реалізації права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Апеляційна скарга з клопотанням про поновлення строку скерована до суду 12.02.2026 засобами поштового зв`язку, тобто в межах десятиденного строку з дня забезпечення загального доступу до судового рішення на сайті ЄДРСР.
На підставі наведеного, з метою забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови суду. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, яка притягається до відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується такими доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 506715 від 08.11.2025, яким зафіксовано, що 08.11.2025 о 02:30 у м. Одесі по вул. Тираспольське шосе, 22, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Kia Sorento, н.з. НОМЕР_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою Drager 7510, прилад 0410, результат позитивний 0,38 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9А ПДР. Вказаний протокол підписано особою, яка склала протокол, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності;
- роздруківкою результатів освідування за допомогою алкотестера «Драгер», відповідно до якої результат складає 0,38 ‰, яка підписана ОСОБА_1 ;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначені виявлені у водія ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя) та результат огляду – позитивний - 0,38 проміле, в графі «З результатами згоден» ОСОБА_1 проставив власний підпис;
- наявними в матеріалах справи відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів поліцейських (БК 473731 та 471942), якими зафіксовано зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , особа якого встановлена за посвідченням водія. Під час спілкування поліцейським виявлено у водія ознаки алкогольного сп`яніння, які наголошені останньому, у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 , не заперечуючи вживання напередодні («вчора ввечері») факту вживання алкогольних напоїв, погодився пройти відповідний огляд на місці зупинки. Під час проведення процедури освідування, розпаковано новий герметично запакований мундштук, роз`яснено водієві порядок проходження огляду і проведено процедуру освідування під відеофіксацію. За результатом проходження огляду на газоаналізаторі Драгер у водія встановлена наявність в організмі алкоголю на рівні 0,38 проміле, що проголошено поліцейським під відеозапис. Водій не заперечував щодо виявленого результату огляду. Поліцейським повідомлено про складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП; складено матеріали, з якими ознайомлено під підпис водія;
- довідками про отримання посвідчення водія, якою зокрема підтверджено статус водія, та про не притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, якою зокрема підтверджено правильність кваліфікації за частиною 1 статті 130 КУпАП.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (абз.2,4 ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух"). Одним із таких органів державного контролю є Національна поліція (ст.52 цього Закону). За положеннями ч.2 ст.14 Закону України "Про дорожній рух" до учасників дорожнього руху належать, зокрема, водії. 
За змістом абзаців 3 та 5 ч.2 ст.16 вказаного Закону водій зобов`язаний: виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9.а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи. 
Порядок проходження огляду особами, які керують транспортними засобами, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі- Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція).
Так, відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи щодо обставин проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки.
Долучені відеозаписи відображають такі факти: керування ОСОБА_1 транспортним засобом під час дії комендантської години; зупинка вказаного транспортного засобу поліцейським та встановлення особи водія, у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння; проходження водієм на місці зупинки у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за результатами якого зафіксовано позитивний результат про перебування водія у стані алкогольного сп`яніння. 
Обставини, зафіксовані відеозаписом, надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.
Доводи апеляційної скарги про те, що наявний відеозапис є небезперервним спростовується оглянутими судом апеляційної інстанції наявними в матеріалах справи відеозаписами.
Під час дослідження вказаних відеозаписів суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що на оптичному диску міститься відеозапис з двох бодікамер поліцейських – 473731 та 471942. Вказаними відеозаписами зафіксовано повно події, які хронологічно продовжують одна одну, дані події не містять розриву у часі, що свідчить про безперервність проведення відеозйомки. Відеофіксація велась з моменту зупинки транспортного засобу та до моменту ознайомлення водія із складаними адмінматеріалами. Наявні відеозаписи відображають послідовність дій поліцейських, відео здійснювалось безперервно.
Посилаючись на те, що відеозапис не є безперервним та постійно переривається, апелянтом не названо подій, які не зафіксовані.
Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо допущення істотного процесуального недоліку у протоколі про адміністративне правопорушення в частині зазначення відомостей про свідка.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №506715 від 08.11.2025 в графі 9 «Свідки чи потерпілі, підпис» у пункті 1 зазначено: «Не залучалися», а у пункті 2 зазначений номер телефону « НОМЕР_2 ». При цьому, з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що вказаний номер телефону ОСОБА_1 назвав поліцейському як його контактний.
З огляду на положення ч.2 ст.266 КУпАП свідки до проходження огляду водієм на стан сп`яніння залучаються лише у випадку неможливості застосування технічних засобів відеозапису. В даному випадку події зафіксовані за допомогою технічного засобу, матеріали яких (відеозаписів) долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, а відтак залучення свідків не вимагалось.
З урахуванням наведеного, зазначення поліцейським номеру телефону особи, яка притягається до відповідальності, у невідповідній графі протоколу не спростовує висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги щодо перекладання судом обов`язку доказування на особу, яка притягається до відповідальності, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки докази, додані уповноваженою особою до протоколу про адміністративне правопорушення, оцінені місцевим судом у відповідності до вимог ст.252 КУпАП. Судом першої інстанції розглянуто справу і прийнято рішення на основі повного, всебічного, об`єктивного й неупередженого дослідження й аналізу матеріалів справи з дотриманням вимог ст.245 КУпАП.
Посилання апелянта на не надання місцевим судом належної та обґрунтованої оцінки його показанням та поясненням, що були надані суду, є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять будь-яких письмових пояснень ОСОБА_1 , в тому числі у складеному протоколі про адміністративне правопорушення від 08.11.2025. Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 29.01.2026, не з`явився, тому, відповідно, пояснень суду не надавав. 
З урахуванням наведеного, оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апелянта з приводу відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді доказів у справі та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності.
Крім того, апеляційним судом враховані надані ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснення, якими він не заперечував фактів вживання ним алкогольних напоїв за сутки до зупинки транспортного засобу під його керуванням; керування ним 08.11.2025 о 02:30 транспортним засобом за адресою, вказаною у протоколі; проходження ним на місці зупинки огляду у встановленому порядку, за результатами якого встановлено його перебування в стані алкогольного сп`яніння, виявлений результат ним не оскаржувався. Отже, обставини, зазначені у складеному протоколі про адміністративні правопорушення, апелянтом фактично не заперечуються. ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції не позбавляти його права керування транспортними засобами, обмежившись штрафом.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Будь-яких альтернативних видів стягнення санкція вказаної статті не передбачає. Тому, посилання апелянта на призначення стягнення без позбавлення права керування транспортним засобом не відповідають вимогам Закону та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено. 
Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги. Застосований місцевим судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.
За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови Хаджибейського районного суду м.Одеси від 29 січня 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Хаджибейського районного суду м.Одеси від 29 грудня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя          І.А. Артеменко