ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
24 лютого 2026 року
м. Харків
справа № 646/2265/25
провадження № 22-ц/818/1472/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Тичкової О.Ю.
суддів: Маміна О.В., Пилипчук Н.П.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідачі - ОСОБА_2 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2025 року у складі судді Благої І.С.,-
ВСТАНОВИВ:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 15.03.2025 року і до повноліття дитини, а у разі продовження донькою навчання то до досягнення нею двадцяти трьох років; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти за минулий період, коли дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не мешкала з батьком, а саме, з першого квітня 2023 року у розмірі прожиткового мінімуму за кожний місяць до моменту подання позову.
В обґрунтування позову зазначено, що сторони у справі мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.05.2023 року у справі № 646/622/23 шлюб між ними розірвано. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.08.2024 року у справі № 646/767/23 визначено місце проживання дитини з матір`ю за місцем проживання останньої. На сьогодні, малолітня донька проживає разом з матір`ю, проте будь-яку фінансову або іншу допомогу спрямовану на утримання та виховання спільної малолітньої дитини відповідач з 2023 року по теперішній час не здійснює, тому позивач змушена звернутися до суду з дійсним позовом. 
Рішенням Основ`янського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі (однієї четвертої) від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 16 березня 2025 року й до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітньою дитиною, тому відповідач має обов`язок її утримувати до досягнення повноліття. Вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів у разі продовження донькою навчання та до досягнення двадцяти трьох років є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Позивачка не надала належних і допустимих доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача у минулому, а останній ухилявся від їх сплати, тому в частині позовних вимог стягнення аліментів за минулий період відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши аліменти в розмірі 1/8 частини заробітної плати щомісячно.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд дійшов незаконних та необґрунтованих висновків щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі заробітної плати. Судом не враховано стан здоров`я ОСОБА_2 , наявність у нього ряду хронічних захворювань та потреби у прийомі медичних препаратів як на постійній основі, так і періодично. Крім того, у відповідача наявні непрацездатні батьки, які є особами похилого віку та пенсіонерами, а саме мати ОСОБА_6 та батько ОСОБА_7 , з якими відповідач разом проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Мати відповідача також є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням. Відповідач не має можливості бачитися з донькою та спілкуватись, а тому Основ`янським районним судом розглядається справа №646/12977/24 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів спілкування та участі у вихованні дитини. 
15.12.2025 ОСОБА_8 , яка в інтересах ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Зазначила на необґрунтованість та незаконність вимог викладених у апеляційній скарзі. Обставини на які посилається відповідач не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання доньки. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07 серпня 2015 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 441 було укладено шлюб. (т.1 а.с. 94)
Рішенням Червонозаводского районного суду м. Харкова від 04 травня 2023 року у справі № 646/622/23 шлюб між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №441 було розірвано. (а.с. т.1 29-30)
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.08.2016 року встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_9 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. т.1 17)
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.08.2024 року у справі № 646/767/23 визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_9 за місцем проживання останньої. (а.с. т.1 21-28)
Згідно з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб сформований 23.04.2025 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. т.1 92-94,135)
З довідки КНП «МКЛ 13» ХМР від 23.04.2025 року вбачається, що відповідач перебуває на обліку у ревматолога та потребує постійного лікування та госпіталізації до стаціонару кожні пів року (а.с. т.1 134). 
Згідно виписки руху коштів по картці від 16.04.2025 ОСОБА_2 у період з 06.03.2025 по 31.03.2025 купляв лікарські засоби на загальну суму 10205,67 грн (а.с. т.1 161)
Відповідно до довідки про розмір заробітної плати ТОВ «Геа Україна» від 30.06.2025 року № 20250630/Д посадовий оклад ОСОБА_2 становить 58261,50 грн та за період з 10.07.2023 року по 31.03.2025 року йому було нараховано дохід у розмірі 1443980,56 грн.(а.с. т.1 224)
Згідно з довідкою №5 від 13.03.2023, ОСОБА_6 працюв науковим співробітником ДУ «Інститут мікробіології та імунології ім. Мечникова НАМН України» за період з вересня 2022 року по лютий 2023 року має нарахований дохід у розмірі 62265,92 грн..(а.с. т.1 238)
Відповідно до довідки №39 від 13.03.2023, ОСОБА_7 , працюв в АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» та за період з 01.09.2022 по 28.02.2023 має нарахований дохід у розмірі 177520,88 грн. (а.с. т.1 237)
Як вбачається з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №688386 серія 12 ААВ, ОСОБА_6 , яка є матір`ю відповідача є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням.(а.с. т.1 133)
Згідно довідки лікаря КНП «МКЛ №13» ХМР, ОСОБА_2 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-ревматолога та потребує постійного лікування із застосуванням препаратів: адалімумаб, мовекс комфорт, форсанек, міопридин і детралекс (а.с. 134)
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частинами 1, 2, 3 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стягнення аліментів на одну дитину обмежено у розмірі однієї четвертої, заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно.
Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими. Всі докази оцінено судом у їх сукупності з урахуванням фактичних обставин справи.
Судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_4 , та має обов`язок її утримувати.
Згідно довідки про нарахування та виплати доходу №20250630/Д від 30.06.2025 виданою ТОВ «ГЕА Україна», станом на 30.06.2025 розмір посадового окладу ОСОБА_2 становить 58 261,50 грн. За період з 10.07.2023 по 31.03.2023 загальна сума нарахуваня складає 1 443 980, 56 грн. 
На підтвердження заявлених позовних вимог ОСОБА_2 надав довідку лікаря КНП «МКЛ №13» ХМР, відповідно до якої позивач перебуває на диспансерному обліку у лікаря-ревматолога та потребує постійного лікування із застосуванням препаратів: адалімумаб, мовекс комфорт, форсанек, міопридин і детралекс.
Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували фактичне понесення позивачем витрат на придбання зазначених лікарських засобів або виконання відповідних рекомендацій лікаря.
З огляду на те, що ОСОБА_2 , є особою працездатного віку, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебувають на матеріальному утриманні відповідача, а також відсутні докази наявності обставин, які б звільняли його від обов`язку утримувати дитину, та беручи до уваги докази наявності у відповідача можливості сплачувати аліменти у заявленому у позові розмірі, а саме 1/4 частини усіх видів його заробітку, судова колегія вважає висновки суду про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання однієї дитини у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття обґрунтованим та таким, що відповідає засадам справедливості, розумності та є необхідними для забезпечення умов та рівня життя дитини, достатнього для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Разом з тим судова колегія зазначає, що в разі зміни обставин, відповідач не позбавлений можливості захистити свої права шляхом подання відповідного позову.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Виходячи з вищенаведеного судова колегія вважає, що суд правильно встановив обставини справи, рішення суду в частині задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі частини з усіх видів заробітку є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ІІПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Основ`янського районного суду Харківської області від 14 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:          О.Ю. Тичкова

Судді:           О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук