ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року 
м. Київ
справа №520/35281/24
адміністративне провадження № К/990/28484/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
до Комунального підприємства «Харківводоканал»
про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року (ухвалене суддею-доповідачем Сагайдаком В.В.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року (прийняту у складі колегії: головуючого судді Подобайло З.Г., суддів: Ральченка І.М., Чалого І.С.),
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1. У грудні 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - Управління, позивач, скаржник) звернулося до адміністративного суду з позовом до Комунального підприємства «Харківводоканал» (далі - КП «Харківводоканал», відповідач), в якому просило:
- стягнути з КП «Харківводоканал» на користь Управління суму заборгованості по сплаті фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах у розмірі 333764,42 грн, з них: за червень 2024 року за списком №1 - 4601,28 грн, списком №2 - 83061,40 грн, за липень 2024 року за списком №1 - 4582,85 грн, списком №2 - 70805,93 грн, за серпень 2024 року за списком №1 - 4582,85 грн, списком №2 - 79148,72 грн, за листопад 2024 року за списком №1 - 4582,85 грн, за списком №2 - 82398,54 грн.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що КП «Харківводоканал» має заборгованість по сплаті фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, яка в добровільному порядку сплачено не була, а отже вказана сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року, відмовлено у задоволенні позову. 
4. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено наявності у відповідача обов`язку щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, оскільки матеріалами справи не підтверджено набуття КП «Харківводоканал» статусу правонаступника КП ВТП «Вода» у встановленому законом порядку, а також не доведено, що відповідні пенсіонери набули пільговий стаж, який є підставою для відшкодування, саме на підприємстві, правонаступником якого є відповідач. Суд зазначив, що відсутність державної реєстрації припинення КП ВТП «Вода» та невнесення відповідних змін до установчих документів КП «Харківводоканал» виключає можливість покладення на останнє обов`язку з відшкодування спірних сум, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
5. Не погоджуючись з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
6. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суди першої і апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статей 104, 106, 107 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
7. У касаційній скарзі позивач не погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій про те, що у відповідача не виник обов`язок по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій працівникам за списком №2, які працювали на вказаному підприємстві, оскільки Комунальне підприємство «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» не виключено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, зміни до статуту відповідача у справі не вносились та не були зареєстровані відповідно до вимог чинного законодавства.
8. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження скаржник вказує на необхідність відступлення, зокрема від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 31 січня 2018 року у справі №817/1290/17, від 24 січня 2019 року у справі №810/2940/15 та застосованих судами в оскаржуваних судових рішеннях, які стосуються правонаступництва юридичної особи, оскільки вважає, що існуюча практика не враховує всіх аспектів реорганізації та може призвести до порушення прав кредиторів.
9. Скаржник вважає, що Комунальне підприємство «Харківводоканал» є правонаступником усіх прав та обов`язків Комунального підприємства Виробничо-технологічне підприємство «Вода», оскільки Комунальне підприємство «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» було реорганізовано шляхом приєднання до Комунального підприємства «Харківводоканал». Це підтверджується передавальним актом від 17 жовтня 2011 року, згідно з яким всі активи та пасиви Комунального підприємства «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» були передані до Комунального підприємства «Харківкомуночиствод», а КП «Харківводоканал» є правонаступником Комунального підприємства «Харківкомуночиствод».
10. Скаржник зазначає, що Комунальне підприємство «Виробничо-технологічне підприємство «Вода» не виключено з Єдиного державного реєстру, але це не має значення, оскільки правонаступництво настає з моменту передачі прав та обов`язків, а не з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи. Скаржник вважає, що зволікання з реєстрацією може порушити права кредиторів.
11. На думку скаржника, той факт, що борг виник після 2011 року, тобто після затвердження передавального акту, не звільняє відповідача від відповідальності. Важливим є те, що Комунальне підприємство «Харківводоканал» було зазначено правонаступником у передавальному акті, тому саме воно повинно відшкодовувати витрати на виплату та доставку пільгових пенсій.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
12. Касаційна скарга надійшла до Суду 03 липня 2025 року.
13. Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 520/35281/24, витребувано адміністративну справу та запропоновано учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.
14. Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 09 березня 2026 року.
15. При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
Позиція інших учасників справи
16. Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу Управління, в якому відповідач наголошує на відсутності належним чином оформленого та зареєстрованого правонаступництва між КП «Харківводоканал» та КП «ВТП «Вода», оскільки відповідно до статті 104 ЦК України та статті 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі - Закон № 755-IV) юридична особа вважається припиненою лише з моменту внесення запису до Єдиного державного реєстру, а приєднання - завершеним після державної реєстрації припинення та внесення змін до установчих документів правонаступника. За даними реєстру КП «ВТП «Вода» перебуває у стані припинення, а у статуті відповідача відсутні положення про правонаступництво щодо цього підприємства, що виключає покладення на нього відповідних зобов`язань.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
17. Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що КП "Харківводоканал" знаходиться на обліку в Управлінні.
18. З матеріалів справи встановлено, що позивачем до відповідача направлялися розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій у період з червня по серпень, листопад 2024 року на загальну суму 333 764,42 грн. по пенсіонерах: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .
19. Відповідні розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за період з червня по серпень, листопад 2024 року надіслані відповідачу. Вказані розрахунки отримані відповідачем, про що свідчить копій рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.
20. Враховуючи, що відповідачем у добровільному порядку не відшкодовано витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
21. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначені статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
22. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
23. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
24. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
25. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме - бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
26. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року не відповідають, а доводи касаційної скарги є обґрунтованими з огляду на таке.
27. У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
28. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право має пряму дію та гарантується державою як складова соціальної функції держави. 
29. Реалізація зазначеного конституційного права здійснюється через систему загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, правові, фінансові та організаційні засади якої визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Крім того, також спеціальним законом, що визначає підстави призначення пенсій на пільгових умовах є Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).
30. Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV Пенсійний фонд України є органом, який здійснює управління солідарною системою, забезпечує акумулювання страхових внесків, фінансування та виплату пенсій, а також несе витрати, пов`язані з організацією їх виплати. Отже, саме на Пенсійний фонд покладено обов`язок гарантувати безперервність, повноту та своєчасність пенсійних виплат незалежно від поведінки окремих платників.
31. Статтею 13 Закону № 1788-XII встановлено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах. Зокрема, відповідно до пункту «а» цієї статті таке право мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах та на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, за умови підтвердження спеціального стажу результатами атестації робочих місць.
32. Відповідно до підпунктів «б»-«з» статті 13 Закону № 1788-XII право на дострокове пенсійне забезпечення мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, також затвердженим Кабінетом Міністрів України, за наявності встановленого спеціального стажу. 
33. Платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР (далі - Закон № 400/97-ВР) є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
34. Відповідно до статті 2 Закону № 400/97-ВР для платників збору, визначених пунктами 1 і 2 частини першої статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону № 1788-XII, та призначених після дня набрання чинності зазначеним Законом відповідно до пунктів 2- 8 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV, у період до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV.
35. Згідно зі статтею 3 Закону № 400/97-ВР збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачується до Пенсійного фонду України у порядку, визначеному законодавством України.
36. Законом № 1058-IV також передбачено призначення пенсій на пільгових умовах. Зокрема пунктами 2- 8 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено категорії осіб, яким пенсія за віком призначається на пільгових умовах, зокрема працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, за умови досягнення встановленого віку та наявності відповідного страхового стажу.
37. Відповідно до частини другої Прикінцевих Положень Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
38. Отже, законодавством встановлено спеціальний фінансовий механізм, відповідно до якого держава гарантує призначення та виплату пенсій на пільгових умовах як складову реалізації конституційного права на соціальний захист, тоді як підприємства, на яких набувався відповідний спеціальний стаж, зобов`язані компенсувати Пенсійному фонду України фактичні витрати, пов`язані з виплатою та доставкою таких пенсій.
Зазначений обов`язок має публічно-правовий характер, виникає безпосередньо із закону та не залежить від волевиявлення суб`єкта господарювання. Його зміст полягає у відшкодуванні Пенсійному фонду України фактичних витрат, пов`язаних із фінансуванням дострокових пенсійних виплат та забезпеченням їх своєчасного і повного отримання пенсіонерами. Під доставкою пенсії у розумінні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування слід розуміти організаційні та фінансові заходи щодо доведення належних сум до одержувача через уповноважені банківські установи або операторів поштового зв`язку. Такі витрати є складовою фактичних витрат на виплату пенсій і відповідно до статті 2 Закону № 400/97-ВР підлягають компенсації підприємствами, на яких набувався спеціальний стаж.
39. Таким чином, обов`язок із компенсації фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є елементом встановленого законом механізму розподілу фінансового навантаження між державою та суб`єктами господарювання, діяльність яких зумовила виникнення у працівників права на дострокове пенсійне забезпечення.
40. Відповідно до підпункту 6.1 пункту 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 (далі - Інструкція), відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.
41. Пунктом 6.3 Інструкції передбачено, що у разі ліквідації або зміни власника підприємства суми зазначених витрат вносять правонаступники.
42. Таким чином, закон прямо пов`язує виникнення обов`язку з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій із підприємством, на якому працівником набуто спеціальний стаж, а у випадку реорганізації такого підприємства - з його правонаступником, який у порядку, визначеному законодавством, набуває прав та обов`язків реорганізованого суб`єкта господарювання.
43. Відповідно до пунктів 6.4 та 6.5 Інструкції розмір сум до відшкодування визначається органами Пенсійного фонду України шляхом складання розрахунків фактичних витрат на підставі відомостей відділів з призначення пенсій. Такі розрахунки надсилаються підприємствам у встановлені строки.
44. Згідно з пунктом 6.7 Інструкції підприємства щомісяця до 25 числа зобов`язані вносити до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат.
45. Пункт 6.8 Інструкції регламентує порядок направлення розрахунків у випадках, коли пенсія призначається не за місцезнаходженням підприємства, та визначає, що відшкодування здійснюється підприємством за місцем його обліку.
46. Отже, з аналізу наведених норм убачається, що законодавством визначено чіткий, імперативний та процедурно врегульований механізм формування і сплати сум відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Визначення розміру таких витрат віднесено до компетенції органів Пенсійного фонду України, які на підставі відомостей про призначення пенсій складають розрахунки фактичних витрат і надсилають їх відповідним підприємствам.
Надісланий розрахунок є належною та достатньою правовою підставою для виникнення обов`язку зі сплати визначених сум, а підприємство не наділене правом ухилятися від виконання такого обов`язку з мотивів незгоди із самим принципом його покладення. Обов`язок сплати має імперативний характер і підлягає виконанню у строки, прямо встановлені Інструкцією.
При цьому законодавець спеціально врегулював питання збереження такого обов`язку у випадку припинення або реорганізації підприємства, передбачивши його перехід до правонаступника. Такий підхід спрямований на забезпечення безперервності фінансового забезпечення солідарної системи пенсійного страхування та недопущення уникнення виконання встановлених законом зобов`язань шляхом зміни організаційно-правового статусу суб`єкта господарювання.
47. Зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин вбачається, що органом Пенсійного фонду України до КП «Харківводоканал» у порядку, передбаченому пунктами 6.4- 6.8 Інструкції, направлялися розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону № 1788-XII та пунктів 2- 8 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV, за період з червня по серпень та за листопад 2024 року на загальну суму 333 764,42 грн. по пенсіонерах: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . Зазначені обставини учасниками справи не заперечуються та не є предметом спору у цій справі.
48. Зазначені розрахунки охоплювали витрати як за Списком № 1, так і за Списком № 2, а загальна сума визначених до відшкодування витрат становила 333 764,42 грн.
49. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що позивачем не доведено наявності у КП «Харківводоканал» обов`язку щодо відшкодування спірних сум, з огляду на відсутність запису про припинення КП «ВТП «Вода» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), а також невнесення змін до установчих документів відповідача щодо правонаступництва. На думку судів, за таких обставин відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій. 
50. Водночас, звертаючись із касаційною скаргою, скаржник наголошує, що правонаступництво настало з моменту затвердження передавального акта, яким усі активи та пасиви КП «ВТП «Вода» передані іншій юридичній особі, а формальна відсутність запису про припинення не може бути підставою для звільнення правонаступника від виконання обов`язків, зокрема публічно-правового характеру. 
51. Таким чином, ключовим у цій справі є питання про те, чи пов`язується виникнення у юридичної особи обов`язку з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій виключно з державною реєстрацією припинення підприємства, що реорганізується, чи такий обов`язок переходить до правонаступника з моменту переходу прав та обов`язків відповідно до передавального акта, та чи може формальна відсутність запису про припинення юридичної особи бути самостійною підставою для звільнення правонаступника від виконання встановленого законом публічно-правового обов`язку.
52. Колегія суддів вказує, що нормативне регулювання реорганізації юридичних осіб міститься у ЦК України.
53. Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації майно, права та обов`язки юридичної особи переходять до її правонаступників.
54. Стаття 106 ЦК України визначає, що реорганізація здійснюється за рішенням учасників юридичної особи або органу, уповноваженого установчими документами, а у випадках, встановлених законом, - за рішенням відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування.
55. Згідно з частинами другою та третьою статті 107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами комісія з припинення складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи стосовно всіх її кредиторів і боржників, включаючи зобов`язання, що оспорюються сторонами. Передавальний акт затверджується органом, який прийняв рішення про припинення юридичної особи.
56. Із наведених положень убачається, що законодавець пов`язує реорганізацію юридичної особи шляхом приєднання з переходом до правонаступника всіх прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється, на підставі передавального акта, який фіксує факт такого переходу.
57. Такий підхід послідовно відображений у судовій практиці. Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17 зазначено, що лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво між кількома особами. Натомість при злитті, приєднанні чи перетворенні правонаступником є одна особа, а тому будь-який розподіл прав та обов`язків виключається. Відсутність у передавальному акті згадки про конкретне майно або зобов`язання не означає, що вони не перейшли до правонаступника.
58. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 761/40822/21, у якій наголошено, що правонаступництво юридичної особи за своєю природою є універсальним та передбачає одночасний перехід до правонаступника всіх прав і обов`язків юридичної особи, що припиняється, незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва. Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган спрямовує волю на передачу не окремих прав чи обов`язків, а всієї їх сукупності. Тобто у разі універсального правонаступництва до правонаступника чи правонаступників переходить усе майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать (незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва), на підставі передавального акта. 
59. Отже, зі змісту частини першої статті 104 та статті 107 ЦК України у їх системному зв`язку з правовими позиціями Верховного Суду випливає, що при реорганізації юридичної особи шляхом приєднання, до правонаступника переходить увесь комплекс прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється, без будь-яких винятків чи обмежень. Такий перехід охоплює всі активи і пасиви, включаючи наявні, спірні та невиконані зобов`язання.
Волевиявлення уповноваженого органу, спрямоване на реорганізацію шляхом приєднання, має наслідком передачу не окремих прав чи обов`язків, а всієї їх сукупності як єдиного майнового комплексу. За своєю правовою природою такий перехід є універсальним правонаступництвом, що означає повний та безумовний перехід до правонаступника всіх без винятку прав і обов`язків юридичної особи, яка припиняється.
60. Як убачається з пункту 1 рішення Харківської міської ради 4 сесії 5 скликання від 12 січня 2011 року № 132/11 «Про реорганізацію шляхом приєднання комунального підприємства "Виробничо-технологічне підприємство "Вода"», міська рада вирішила:
«Реорганізувати в порядку, встановленому чинним законодавством, комунальне підприємство "Виробничо-технологічне підприємство "Вода" шляхом приєднання його до комунального підприємства каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод"».
61. Зазначене рішення прийнято уповноваженим органом місцевого самоврядування в межах його компетенції та є юридичною підставою для здійснення реорганізації у формі приєднання. Відповідно до статей 104, 107 ЦК України така форма реорганізації зумовлює перехід усього майна, прав та обов`язків юридичної особи, що приєднується, до правонаступника.
62. Оскільки рішенням не передбачено розподілу прав та обов`язків між кількома суб`єктами, приєднання має наслідком універсальний перехід усього комплексу прав та обов`язків до юридичної особи, до якої здійснено приєднання.
63. Водночас для правильного вирішення цього спору та перевірки доводів касаційної скарги необхідно з`ясувати, з яким юридичним фактом закон пов`язує момент виникнення правонаступництва при реорганізації юридичної особи та чи залежить набуття прав і обов`язків правонаступником від внесення запису про припинення юридичної особи, що реорганізується, до ЄДР.
64. Правові засади державної реєстрації припинення юридичної особи визначені Законом № 755-IV.
65. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 цього Закону державна реєстрація є офіційним засвідченням державою факту створення, припинення юридичної особи або інших змін у її статусі шляхом внесення відповідних відомостей до ЄДР.
66. Згідно пункту 26 частини другої статті 9 зазначеного Закону в ЄДР містяться дані про перебування юридичної особи у процесі припинення, у тому числі дані про рішення щодо припинення юридичної особи, відомості про комісію з припинення (ліквідатора, ліквідаційну комісію, керуючого припиненням тощо) та про строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог.
67. Пунктом 11 частини першої статті 17 цього Закону встановлено, що державна реєстрація припинення юридичної особи здійснюється на підставі поданих документів, зокрема передавального акта - у разі реорганізації.
68. Подібні положення закріплені у пункті 9 частини четвертої статті 17 цього Закону, згідно якого для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи подається, зокрема, примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) передавального акта або розподільчого балансу - у разі внесення змін, пов`язаних із внесенням даних про юридичну особу, правонаступником якої є зареєстрована юридична особа
69. Системний аналіз положень статей 104, 107 ЦК України у їх взаємозв`язку із нормами Закону № 755-IV свідчить, що державна реєстрація припинення юридичної особи має реєстраційний (публічний) характер і спрямована на офіційне засвідчення вже вчинених юридичних дій, але не створює самого факту правонаступництва, оскільки юридичним фактом, з яким закон пов`язує визначення обсягу та суб`єкта переходу прав і обов`язків при реорганізації шляхом приєднання, є затвердження передавального акта. Саме цей документ фіксує універсальний перехід усього комплексу активів і пасивів юридичної особи, що припиняється, до її правонаступника. Якщо передавальний акт затверджений і з нього вбачається передача всіх прав та обов`язків, правонаступництво вважається таким, що настало, незалежно від технічної завершеності реєстраційної процедури.
70. Такий підхід узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду. Зокрема, об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 296/443/16-ц прямо вказала, що момент переходу прав та обов`язків при приєднанні не пов`язується із внесенням запису до Єдиного державного реєстру про припинення юридичної особи. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 802/1950/17-а та від 20 лютого 2025 року у справі № 916/925/24.
Верховний Суд у цих справах наголосив, що пов`язування моменту виникнення правонаступництва виключно з державною реєстрацією припинення створює ризик порушення прав кредиторів та допускає ситуацію, за якої правонаступник фактично отримує все майно правопопередника, але не несе відповідальності за його зобов`язаннями. Такий формальний підхід є несумісним із природою універсального правонаступництва.
71. Отже, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що внесення запису до ЄДР має декларативний характер і не може переважати над реальним переходом прав та обов`язків, засвідченим передавальним актом. Відсутність запису про припинення юридичної особи, що реорганізується, сама по собі не свідчить про відсутність правонаступництва та не є самостійною підставою для звільнення правонаступника від виконання обов`язків, у тому числі публічно-правового характеру.
72. За наявності передавального акта, яким передано всі активи та пасиви юридичної особи, що припиняється, а також з огляду на встановлений факт припинення нею господарської діяльності та відсутності у неї можливості самостійно виконувати майнові зобов`язання, обов`язок щодо їх виконання переходить до правонаступника незалежно від завершення державної реєстрації припинення.
73. Державна реєстрація припинення юридичної особи в результаті реорганізації є завершальною стадією відповідної процедури та має публічно-реєстраційний характер. Водночас вона не є самостійним юридичним фактом виникнення правонаступництва, оскільки перехід прав та обов`язків пов`язується законом із затвердженням передавального акта.
Формальне збереження в Єдиному державному реєстрі запису про юридичну особу, яка припинила господарську діяльність та передала свій майновий комплекс правонаступнику, не може розглядатися як підстава для звільнення останнього від виконання обов`язків, що перейшли до нього у порядку універсального правонаступництва.
74. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Рішенням Харківської міської ради 4 сесії 5 скликання від 12 січня 2011 року № 132/11 затверджено реорганізацію КП «ВТП «Вода» (ЄДРПОУ 33206804) шляхом приєднання до КП КГ «Харківкомуночиствод» (ЄДРПОУ 03361715).
75. Рішенням Харківської міської ради 12 сесії 6 скликання від 23 грудня 2011 року № 577/11 КП КГ «Харківкомуночиствод» перейменовано на КП «Харківводоканал».
76. Пунктом 2.1 Статуту КП «Харківводоканал» визначено, що підприємство є правонаступником: Виробничого управління каналізаційного господарства м. Харкова, Державного комунального підприємства каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод», Комунального підприємства каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод».
77. Звертаючись із відзивом на касаційну скаргу, відповідач зазначає, що КП «Харківводоканал» не є правонаступником КП «ВТП «Вода», оскільки у Статуті підприємства відсутня пряма вказівка на таке правонаступництво, а державну реєстрацію припинення КП «ВТП «Вода» не здійснено. Такі доводи були також підтримані судами попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях. Однак зазначені твердження відповідача колегія суддів не бере до уваги з огляду на те, що рішенням Харківської міської ради від 12 січня 2011 року № 132/11 КП «ВТП «Вода» реорганізовано шляхом приєднання до КП КГ «Харківкомуночиствод», а рішенням від 23 грудня 2011 року № 577/11 останнє перейменовано на КП «Харківводоканал».
78. Зміна найменування юридичної особи не є припиненням суб`єкта права і не тягне виникнення нової юридичної особи. Ідентифікаційний код юридичної особи (ЄДРПОУ) залишається незмінним, що свідчить про продовження існування того самого суб`єкта господарювання. Відтак права та обов`язки, набуті КП КГ «Харківкомуночиствод» у результаті приєднання КП «ВТП «Вода», збереглися за тією ж юридичною особою після зміни її найменування на КП «Харківводоканал».
79. За таких обставин саме юридична особа, до якої було здійснено приєднання, незалежно від подальшої зміни її найменування, є правонаступником прав та обов`язків підприємства, що приєдналося.
80. Крім того, колегія суддів зазначає, що Статут юридичної особи лише відображає її правовий статус і не є джерелом виникнення правонаступництва. Відсутність у ньому окремої згадки про КП «ВТП «Вода» не може нівелювати правові наслідки прийнятого рішення про приєднання та не впливає на факт переходу прав і обов`язків у результаті реорганізації.
81. При цьому колегія суддів також зазначає, що для правильного вирішення спору та перевірки доводів сторін щодо правових наслідків реорганізації КП «ВТП «Вода» підлягають врахуванню обставини, встановлені судовими рішеннями у пов`язаних справах за участю відповідних суб`єктів, які набрали законної сили та стосуються прийняття рішення про приєднання, затвердження передавального акта, припинення господарської діяльності цього підприємства і стану його майнових показників.
82. Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються повторно під час розгляду іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Застосування зазначеної норми у цій справі означає врахування вже встановлених судами фактів, що мають значення для оцінки правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, і не пов`язане з установленням судом касаційної інстанції нових фактичних обставин поза межами повноважень, визначених статтею 341 КАС України.
83. Так, рішенням господарського суду Харківської області у справі № 5023/538/11 встановлено, що рішенням 4 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 12 січня 2011 року № 132/11 КП «ВТП «Вода» реорганізовано шляхом приєднання до КП КГ «Харківкомуночиствод». 27 вересня 2011 року комісією з реорганізації прийнято рішення про припинення господарсько-фінансової діяльності КП «ВТП «Вода» з 30 вересня 2011 року. 17 жовтня 2011 року затверджено передавальний акт станом на 01 жовтня 2011 року, яким передано всі активи та пасиви КП «ВТП «Вода» до КП КГ «Харківкомуночиствод» з набуттям останнім усіх прав та обов`язків.
84. У зазначеній справі також встановлено, що відповідно до передавального акта та ліквідаційного балансу КП «ВТП «Вода» станом на 01 жовтня 2011 року на балансі підприємства активи та пасиви були відсутні, господарська діяльність припинена, а розрахункові рахунки підприємства закриті.
85. Аналогічні обставини встановлені судовими рішеннями господарського суду Харківської області від 05 вересня 2017 року та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2017 року у справі № 922/3470/16, якими підтверджено затвердження передавального акта, припинення господарської діяльності КП «ВТП «Вода» та складання ліквідаційного балансу із нульовими показниками.
86. Наведені судовими рішеннями обставини щодо припинення господарської діяльності КП «ВТП «Вода», відсутності активів і пасивів за ліквідаційним балансом, а також закриття розрахункових рахунків свідчать про втрату цим підприємством можливості здійснювати господарську діяльність і виконувати майнові зобов`язання.
87. За таких умов покладення обов`язку з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій на підприємство, яке передало всі активи, припинило діяльність і фактично позбавлене майнової основи для здійснення розрахунків, суперечило б правовій природі універсального правонаступництва та положенням пункту 6.3 Інструкції, яким прямо передбачено перехід відповідного обов`язку до правонаступника у разі реорганізації.
88. Універсальне правонаступництво означає повний і одночасний перехід усього комплексу прав і обов`язків від юридичної особи, що припиняється, до правонаступника. Передача всіх активів і пасивів за передавальним актом виключає можливість збереження відповідальності за зобов`язаннями за суб`єктом, який втратив економічну спроможність їх виконувати, а також не допускає існування подвійної відповідальності як у підприємства, що приєдналося, так і у його правонаступника.
89. Формальне перебування юридичної особи у стані припинення саме по собі не може блокувати реалізацію прав кредитора, якщо встановлено факт реорганізації та передачі всіх прав і обов`язків іншій юридичній особі. Інше тлумачення створювало б ситуацію, за якої суб`єкт, що отримав майно і продовжує діяльність, не ніс би відповідальності, тоді як підприємство без активів залишалося б формальним боржником, неспроможним виконати зобов`язання.
90. Такий підхід призвів би до фактичної неможливості виконання судового рішення, що не узгоджується з вимогами статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення, гарантіями статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині ефективного судового захисту та принципом добросовісності, закріпленим у статті 3 ЦК України. Покладення обов`язку на юридичну особу, яка фактично припинила господарську діяльність, не має активів та не здійснює розрахунків, створювало б ситуацію, за якої судове рішення не забезпечувало б реального поновлення порушеного права. Механізм відшкодування витрат на доставку пільгових пенсій спрямований на забезпечення стабільності солідарної системи пенсійного страхування та захист публічного інтересу, а тому не може зводитися до формального покладення обов`язку на суб`єкта, неспроможного його виконати.
91. З урахуванням публічно-правової природи обов`язку з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, універсального характеру правонаступництва при приєднанні, правових позицій Верховного Суду щодо моменту переходу прав і обов`язків, а також встановлених у справі та преюдиційно підтверджених обставин передачі всіх активів, припинення господарської діяльності та закриття розрахункових рахунків КП «ВТП «Вода», колегія суддів доходить висновку, що КП «Харківводоканал» набуло статусу універсального правонаступника незалежно від внесення запису про припинення до Єдиного державного реєстру.
92. Отже, саме на КП «Харківводоканал» покладається обов`язок з відшкодування спірних сум витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.
93. Колегія суддів зазначає, що обов`язок з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій має триваючий публічно-правовий характер і виникає безпосередньо із закону у зв`язку з набуттям працівниками відповідного спеціального стажу на підприємстві. Такий обов`язок не є одноразовим зобов`язанням, яке існувало виключно на момент реорганізації, а охоплює також подальші нарахування, що здійснюються органами Пенсійного фонду України відповідно до встановленого законодавством механізму.
Перехід прав та обов`язків у порядку універсального правонаступництва означає, що правонаступник відповідає не лише за зобов`язання, наявні на момент реорганізації, але й зобов`язаний виконувати ті обов`язки, які конкретизуються або виникають у майбутньому, якщо їх підставою є діяльність юридичної особи, що припинилася. Отже, те, що спірні нарахування здійснені у 2024 році, не змінює правової природи обов`язку та не звільняє правонаступника від його виконання, оскільки підставою такого обов`язку є діяльність підприємства, реорганізованого у 2011 році.
94. За таких обставин висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність у КП «Харківводоканал» обов`язку з відшкодування спірних сум з підстав формальної відсутності запису про припинення КП «ВТП «Вода» в ЄДР не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права. Суди попередніх інстанцій помилково пов`язали виникнення та перехід відповідного обов`язку виключно з державною реєстрацією припинення юридичної особи, не врахувавши правову природу універсального правонаступництва, значення передавального акта та обставини фактичного припинення господарської діяльності підприємства, що приєдналося. 
95. Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами норм матеріального права, зокрема положень статей 104-107 ЦК України, знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду. Тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
96. Щодо доводів касаційної скарги про необхідність відступлення від правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 817/1290/17 та від 24 січня 2019 року у справі № 810/2940/15, колегія суддів зазначає таке.
97. Відповідно до частини першої статті 346 КАС України справа передається на розгляд палати у разі, якщо колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду.
98. Отже, для застосування зазначеного механізму має існувати одночасно:
-чітко сформульований висновок Верховного Суду;
-щодо застосування конкретної норми права;
-у подібних правовідносинах;
-необхідність визнання такого висновку помилковим або таким, що потребує зміни.
99. Аналіз постанов Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 817/1290/17 та від 24 січня 2019 року у справі № 810/2940/15 свідчить, що у зазначених рішеннях Суд, залишаючи касаційні скарги без задоволення, виходив із встановлених судами фактичних обставин та меж повноважень касаційної інстанції.
Зокрема, у справі № 817/1290/17 Верховний Суд зазначив про неприпустимість переоцінки доказів у касаційному порядку та погодився з висновками судів не формулюючи окремого правового висновку щодо застосування норм матеріального права про правонаступництво.
У справі № 810/2940/15 Суд виходив із встановленої відсутності правонаступництва та застосував положення частини четвертої статті 78 КАС України щодо преюдиційності, також не формулюючи самостійного висновку щодо моменту його виникнення.
100. Крім того, у зазначених справах судами було встановлено відсутність факту правонаступництва між відповідними юридичними особами, тоді як у цій справі факт реорганізації шляхом приєднання та передання всіх активів і пасивів за передавальним актом встановлений судами та підтверджений матеріалами справи.
101. Таким чином, враховуючи, що наведені скаржником постанови Верховного Суду не містять сформульованих висновків щодо застосування норм матеріального права про момент переходу прав та обов`язків у разі реорганізації юридичної особи шляхом приєднання, а також ухвалені за відмінних фактичних обставин, колегія суддів не вбачає наявності підстав для відступлення від останніх, а тому відповідні доводи касаційної скарги є необґрунтованими та відхиляються.
102. Згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
103. Відповідно до статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
104. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
105. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі підлягають скасуванню, а касаційна скарга - задоволенню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Cуд
П О С Т А Н О В И В: 
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до Комунального підприємства «Харківводоканал» про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області суму заборгованості по сплаті фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах у розмірі 333764,42 грн, з них: за червень 2024 року за списком №1 - 4601,28 грн, списком №2 - 83061,40 грн, за липень 2024 року за списком №1 - 4582,85 грн, списком №2 - 70805,93 грн, за серпень 2024 року за списком №1 - 4582,85 грн, списком №2 - 79148,72 грн, за листопад 2024 року за списком №1 - 4582,85 грн, за списком №2 - 82398,54 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа