ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2205/26 Справа № 175/4987/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Журавель Т. С. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів:  Красвітної Т.П., Халаджи О.В. 
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №175/4987/23 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м.Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), на бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м.Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Олійника Владислава Миколайовича на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року про залишення позову без розгляду, ухвалене у складі судді Журавель Т.С., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року скаржник ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Олійника В.М., звернулась до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою щодо бездіяльності Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
В обґрунтування скарги зазначила, що 24 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулась з заявою №241025 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в якій просила скасувати постанову старшого державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дубовицької Н.М. про відкриття виконавчого провадження ВП №74210268 від 19 лютого 2024 року та винести постанову про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа від 13 лютого 2024 року у справі №175/4987/23 виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області.
28 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Олійник В.М. нарочно отримав від Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відповідь від 27 січня 2025 року №337654/5 про відмову у задоволенні вищезазначеної заяви. Дану відповідь Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) скаржник вважає необґрунтованою. 
У зв`язку з чим просить суд зобов`язати Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№ 74210268 та винести постанову про повернення, без прийняття виконавчого листа від 13 лютого 2024 року у справі №175/4987/23, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області у виконавчому провадженні ВП№7421068, до виконання.

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа – Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), на бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - залишено без розгляду. 

Не погодившись із зазначеними рішеннями представник ОСОБА_1 - адвокат Олійник В.М. подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року такою, що не відповідає вимогам визначеним ст.ст.3, 263 ЦПК України, є не законною, не обґрунтованою, ухваленою з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Зазначає, що позиція суду першої інстанції викладена в оскаржуваній ухвалі від 05 листопада 2025 року зводиться до того, що скаржником пропущений строк звернення до суду зі скаргою на дії органів виконавчої служби визначений ст.449 ЦПК України. 
Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що скарга подана скаржником у встановлений законом 10-денний строк, який слід рахувати з дати надання відділом відповіді від 27 січня 2025 року №337654/5, про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Олійником В.М. 24 жовтня 2025 року вихідний №241025.
Звертає увагу, що Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області у справі №175/4987/23 видано виконавчий лист від 13 лютого 2024 року. У описовій частині виконавчого листа суд зазначив: припинити опіку, встановлену над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опікунами якого призначено ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 . Повернути ОСОБА_4 її малолітнього сина – ОСОБА_2 .
Станом на 30 жовтня 2025 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року у справі №175/4987/23 (виконавче провадження ВП №74210268) не виконано.
Судом не прийнято до уваги, що виконавчий лист від 13 лютого 2024 року у справі №175/4987/23 не містить заходів примусового виконання рішення і не відповідає ст.10 Закону України «Про виконавче провадження».
Вважає, що за заявою ОСОБА_1 від 24 жовтня 2025 року №241025 Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повинен був скасувати постанову старшого державного виконавця Дубовицької Н.М. про відкриття виконавчого провадження ВП №74210268 від 19 лютого 2024 року та зобов`язати державного виконавця винести постанову про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа від 13 лютого 2024 року у справі №175/4987/23 виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, бездіяльність відповідача не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». 
Зазначає, що ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби, щодо виконання судового рішення, можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Оскаржувана відповідь відділу ВДВС №337654/5 від 27 жовтня 2025 року на їх заяву від 24 жовтня 2025 року не відповідає ст.19 Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Вищевикладеній позиції апелянта суд першої інстанції не дав оцінку, чим не дотримано ст.ст. 3, 263 ЦПК України.
Вважає, що наявні підстави для ухвалення судом другої інстанції рішення про скасування ухвали суду першої інстанції від 05 листопада 2025 року у справі №175/4987/23 та ухвалення нового рішення у справі №175/4987/23 про зобов`язання відповідача: скасувати постанову старшого державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дубовицької Н.М. про відкриття виконавчого провадження ВП №74210268 від 19 лютого 2024 року; винесення постанови про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа від 13 лютого 2024 року у справі №175/4987/23, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області.
Оскільки відповідь держвиконавчої служби №337654/5 від 27 жовтня 2025 року на заяву апелянта №241025 від 24 жовтня 2025 року не є розпорядчим документом, то апелянтом у заяві не ставиться питання про скасування зазначеної відповіді. 
У зв`язку з чим просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року про залишення позову без розгляду скасувати, та винести нове судове рішення, яким зобов`язати Другий відділ Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) скасувати постанову старшого державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дубовицької Н.М. про відкриття виконавчого провадження ВП №74210268 від 19 лютого 2024 року, зобов`язати Другий відділ Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винести постанову про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчий лист від 13 лютого 2024 року у справі №175/4987/23 виданий Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області.

Представник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - Босенко М.М., скориставшись своїм правом, подав відзив на апеляційну скаргу в якому вважає апеляційну скаргу незаконною і необґрунтованою, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального і матеріального права.
Зазначає, що доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені судом і їм дана належна оцінка.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому відділ ДВС приходить до висновку, що ухвала суду відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України, і її слід залишити без змін. 
У зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року про залишення скарги без розгляду - залишити без змін. Просив розглянути справу за відсутності представника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Другому Правобережному відділі державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі ВДВС) перебуває виконавче провадження №74210268 з примусового виконання виконавчого листа №175/4987/23, виданого 16 лютого 2024 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області, про припинення опіки, встановленої над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опікунами якого призначено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; повернення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
24 жовтня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Олійника В.М., звернулася до даного відділу з заявою про скасування постанови старшого державного виконавця Дубовицької Н.М. про відкриття ВП №74210268 від 19 лютого 2024 року та просила винести постанову про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа від 13 лютого 2024 року у справі №175/4987/23.
Згідно листа начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 27 жовтня 2025 року №337654/5, надано відповідь на заяву №241025, що на теперішній час відсутні підстави для скасування постанови старшого державного виконавця Дубовицької Н.М. про відкриття ВП №74210268 від 19 лютого 2024 року. Також відсутні підстави для винесення постанови про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа від 13 лютого 2024 року у справі №175/4987/23.
30 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якій просить зобов`язати скасувати постанову старшого державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дубовицької Н.М. про відкриття ВП №74210268 від 19 лютого 2024 року та винести постанову про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого лист від 13 лютого 2024 року у справі №175/4987/23 виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області.

Залишаючи без розгляду позовну заяву суд першої інстанції виходив з тих підстав, що скаржник звернулась до суду із пропуском строку визначеного ЦПК України та не просила поновити такий строк.
Частиною другою статті 449 ЦПК України регламентовано, що у разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду. 

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів ДВС, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця, під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно із частиною першою статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Частиною другою статті 449 ЦПК України визначено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Відповідно до статей 126, 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
У постанові від 24 вересня 2019 року у справі №420/6389/18 Верховний Суд зауважив, що під поважними причинами слід розуміти ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
День, коли особа дізналася про порушення свого права – це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є, зокрема умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі №466/948/19 зазначено, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду.
Поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що заявник, звертаючись до суду зі скаргою, пропустив строк для її подання (жовтень 2025 року), при цьому жодних клопотань щодо поновлення пропущених строків ним подано не було.
Між тим, як вбачається з тексту апеляційної скарги, представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Олійник В.М. акцентує увагу апеляційного суду, що «Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що скаржником оскаржується у встановлений 10-денний строк саме відповідь від 27 січня 2025 року №337654/5 органу виконавчої служби про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Олійником В.М. від 24 жовтня 2025 року вихідний №241025».
Колегія відхиляє даній довід апеляційної скарги. 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця, під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідь №337654/5 органу виконавчої служби про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 24 жовтня 2025 року, подану її представником адвокатом Олійником В.М., №241025, не є процесуальним рішенням, дією чи бездіяльністю органу виконавчої служби, в розумінні ст.447 ЦПК України, що впливає чи порушує права і свободи скаржника.
Даний висновок підтверджується вимогою самого заявника, оскільки з тексту скарги, яка подана до суду в жовтні 2025 року, вбачається, що скаржник просив скасувати саме постанову державного виконавця від 19 лютого 2024 року про відкриття виконавчого провадження №74210268 та просив винести постанову про повернення, без прийняття виконавчого листа від 13 лютого 2024 року у справі №175/4987/23 до виконання.
Згідно ж із частиною першою статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Колегія суддів зазначає, що скаржник був обізнаний про порушення виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №74210268 від 19 лютого 2024 року, оскільки, як зазначала сама ОСОБА_1 , в рамках виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року у справі №175/4987/23, вона безпідставно притягнута до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду і т.і.. Тобто ОСОБА_1 не була позбавлена можливості звернутись до суду у встановлений законом строк зі скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження.
При цьому, звертаючись до суду зі скаргою, заявник не ставив питання про поновлення строку на звернення зі скаргою з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку.

Таким чином доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження в суді, спростовуються даними, що містяться в матеріалах справи і не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування ухвали Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Олійника Владислава Миколайовича – залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2025 року про залишення позову без розгляду – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 04.03.2026 року.

Головуючий суддя О.В. Агєєв