Справа № 308/11513/25

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/718/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.08.2025. 
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 005419Е від 12.07.2025 та постанови суду від 19.08.2025 вбачається, що 12.07.2025 о 16 год 05 хв, ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» на відстані 100 метрів до державного кордону України на напрямку 358 п/зн, за спробу незаконного перетину державного кордону України в Угорщину, в пішому порядку, поза встановленими пунктами пропуску. Своїми діями порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 19.08.2025 скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Стверджує, що 12.07.2025 приблизно о 14 год разом з дружиною ОСОБА_3 вирішили поїхати з м. Мукачева, де вони тепер тимчасово проживають і знімають квартиру, до м. Ужгорода та м. Чоп з туристичними намірами. Наміру перетинати державний кордон поза пунктами пропуску не мав, у нього є можливість виїхати за кордон офіційно, оскільки він звільнений зі Збройних Сил України, у зв`язку із доглядом за мамою, яка є інвалідом першої групи. Заяву про те, що визнав вину і просить суд розглянути справу без його участі не писав і не підписував. Працівниками прикордонної служби не долучено до матеріалів справи ні речових доказів, ні фото-, ні відеофіксації факту вчинення ним правопорушення. При особистому огляді речей у нього при собі був паспорт громадянина України, гроші в сумі 1570 грн, військовий квиток офіцера запасу, банківська карта, водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що підтверджують відсутність у нього наміру незаконного перетину державного кордону України. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
-2-

Клопотання обґрунтоване тим, що про притягнення його до адміністративної відповідальності дізнався випадково із судового реєстру. У зв`язку з чим, 23.09.2025 звернуся до Ужгородського міськрайонного суду із звою про ознайомлення з матеріалами адміністративної справи, з якими він ознайомився 09.10.2025 та отримав копії.
Справа розглядається за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Мельника П. О., які належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги 30.03.2026, про що свідчить поштова кореспонденція та розписка ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Мельника П. О., клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату ними не заявлялося, відомостей про поважність причин неявки не надали. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, чи захисника, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Мельника П. О., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, допитавши працівників прикордонної служби за клопотанням сторони захисту, апеляційний суд вважає, що клопотання захисника-адвоката Мельника П. О. про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_1 , при цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про отримання ОСОБА_1 копії постанови в інший строк, ніж той, на який посилається сторона захисту – 09.10.2025.
З урахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права на захист особи, причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 апеляційний суд вважає поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення і такий строк поновлюється.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.
З протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 005419Е від 12.07.2025 вбачається, що 12.07.2025 о 16 год 05 хв, ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» на відстані 100 метрів до державного кордону України на напрямку 358 п/зн, за спробу незаконного перетину державного кордону України в Угорщину, в пішому порядку, поза встановленими пунктами пропуску. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 12.07.2025, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 12.07.2025, поясненнями ОСОБА_1 , рапортом помічника начальника відділу-начальника АЮД відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_4 , рапортом інспектора прикордонної служби 1-ої категорії – начальника групи відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_5 , схемою місця затримання правопорушника на ділянці ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », при спробі незаконного перетинання державного кордону України, гр. України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протокол про АП ЗхРУ № 005419 Е, на напрямку 358 прикордонного знаку 100 метрів до державного кордону 12.07.2025, фототаблицею до адміністративного правопорушення.
Вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, та його вину у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.
Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі проте, що наявність протоколу про адміністративне правопорушення, у відсутність інших належних та допустимих доказів є недостатніми для здійснення переконливих висновків, які поза всяким сумнівом доводять вину особи у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення - є безпідставними, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 252 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом у справі про адміністративне правопорушення, та має бути оцінений за правилами оцінки доказів.
Апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом МВС України № 898 від 18.09.2013, такий складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби. Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право мати захисника. ОСОБА_1 складені щодо нього адміністративні матеріали підписав, надав свої письмові пояснення, разом з тим скарг чи заяв не подавав.
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про перебування ОСОБА_1 в межах контрольованого прикордонного району на напрямку прикордонного знаку № 358, на відстані близько 100 метрів поблизу лінії державного 

-4-

кордону та про порушення ОСОБА_1 вимог cт. 9, 12 Закону України «Про державний кордон Украйни» від 04.11.1991, відтак вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за вказаних у протоколі обставин.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби вищої категорії – начальник відділення управління службою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_6 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилався захисник-адвокат Мельник П. О. та ОСОБА_1 .
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор прикордонної служби вищої категорії – начальник відділення управління службою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_6 діяв у межах наданих йому повноважень.
Безпідставними та необґрунтованими, оскільки повністю спростовуються наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами, визнаються і доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази того, що ОСОБА_1 вчинив спробу перетнути державний кордон України, оскільки в нього не було виявлено будь-яких речей чи документів, які б свідчили про намір на незаконний перетин державного кордону.
Зі змісту пояснення помічника начальника відділу – начальника групи АЮД відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенанта ОСОБА_7 , яке наявне в матеріалах справи вбачається, що 12.07.2025 о 15 год 44 хв, від прикордонного наряду «Оператор комплексу спеціальних технічних засобів» надійшла доповідь про спрацювання фотопастки на рух однієї особи, яка рухалась у пішому порядку, в сторону державного кордону з України в Угорську Республіку поза встановленими пунктами пропуску на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б). О 16 год. 25 хв, 12.07.2025 від п/н «Група реагування» надійшла доповідь про затримання на напрямку 358 п/зн (УР) на відстані 100 метрів до державного кордону1-го гр. України. Затриману особу ідентифіковано як громадянина України ОСОБА_1 , якого було затримано за спробу незаконного перетинання державного кордону України, з України в Угорську Республіку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, в пішому порядку. Своїми діями порушив вимоги ст. 9 та ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Викладений у пояснені лейтенанта ОСОБА_7 зміст також узгоджується і з рапортом інспектора прикордонної служби 1-ої категорії – начальника групи відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ОСОБА_5 , яким був виявлений та затриманий ОСОБА_1 .
Апеляційним судом за клопотанням сторони захисту було допитано в якості свідків співробітників ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . 
Зокрема, інспектор прикордонної служби вищої категорії – начальник відділення управління службою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) старший сержант ОСОБА_6 , показав, що 12.07.2025 ОСОБА_1 разом з його дружиною зафіксувала фотопастка на відстані 100 метрів від ліні державного кордону України на 

-5-

напрямку 358 прикордонного знаку, поза встановленими пунктами пропуску з України в Угорську Республіку. Прикордонний знак розміщений на цій ділянці містить попередження: «Стій. Прохід заборонено. Державний кордон» і вказує на те, що це є кордон, ділянка місцевості завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, перебування на якій можливе лише за наявності дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби України, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності. Разом з тим, ОСОБА_1 такий дозвіл не мав, чим порушив п. 7 «Положення про прикордонний режим» затверджений постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147.
Допитаний в судовому засіданні інспектор прикордонної служби 1-ої категорії – начальника групи відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) майстер сержант ОСОБА_9 надав суду аналогічні пояснення та вказав, що у зв`язку з наведеним ним відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП .
Аналізуючи отримані в судовому засіданні пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , а також наявні в матеріалах справи їх письмові пояснення, апеляційний суд звертає увагу на те, що вони є чіткими, послідовними та узгоджуються з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, а відтак беззаперечно вказують на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
З цих підстав, суд апеляційної інстанції відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мав умислу на перетин державного кордону, оскільки звільнений зі Збройних Сил України і має можливість виїхати за межі України офіційно, оскільки вони жодним чином не спростовують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Крім того, стороною захисту не надано жодного доказу на підтвердження мети перебування ОСОБА_1 в межах контрольованого прикордонного району.
Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що у діях ОСОБА_1 відсутня вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються узгодженими між собою показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а також протоколом про адміністративне правопорушення, протоколом про адміністративне затримання, схемою затримання ОСОБА_1 та іншими матеріалами справи, які суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми у даній справі.
Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, а також те, що ОСОБА_1 не мав умислу незаконно перетинати державний кордон з України в Угорщину, апеляційний суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 12.07.2025 о 16 год 05 хв, здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Угорщини поза пунктами пропуску через державний кордон України в межах контрольованого прикордонного району, на напрямку 358 прикордонного знаку (Чопська територіальна громада Ужгородського району Закарпатської області), внаслідок чого ОСОБА_1 був виявлений та затриманий.
Доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції формально та однобоко підійшов до розгляду справи, внаслідок чого постановив незаконне рішення, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в 

-6-

матеріалах справи доказами та показами допитаних в суді апеляційної інстанції свідків, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не посилався на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані факти та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мав наміру незаконно перетинати кордон, винуватим себе не вважає, апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами й повністю спростовуються наведеним вище.
Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

-7-

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.08.2025.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.08.2025 про притягнення ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, - без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя