Справа № 161/21789/24 	Головуючий у 1 інстанції: Кідиба Т. О. 	
Провадження № 22-ц/802/216/26  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
секретар судового засідання Прядун Ю. В.,
з участю:
представника позивача адвоката Кушнірука А. В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача адвоката Ковальчука В. О.,
представника третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерство юстиції України Кошевої Н. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, – Локачинська селищна рада Волинської області, Міністерство юстиції України, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування спадкового майна за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 , поданою представником адвокатом Кушніруком Анатолієм Валерійовичем, на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 21 листопада 2025 року, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 в листопаді 2024 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування спадкового майна. Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , який проживав у будинку АДРЕСА_1 . На момент відкриття спадщини після смерті батька спадкоємцями першої черги був він – ОСОБА_2 та його брат – ОСОБА_1 . Позивач вказує, що прийняв спадщину після смерті батька шляхом вступу в управління спадковим майном та спільного проживання разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті батька лишилося спадкове майно – житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 2,816 га, для введення товарного сільськогосподарського виробництва у селі Білопіль Локачинського району Волинської області. 14 червня 2024 року з метою завершення оформлення своїх спадкових прав, позивач звернувся до приватного нотаріуса Володимирського районного округу Волинської області Дильного І.Г. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. Нотаріус відмовився приймати подану заяву про прийняття спадщини та письмово повідомив, що згідно з матеріалами спадкової справи №233/2005 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та Інформаційної довідки зі спадкового реєстру №72886675 від 20.06.2023 ОСОБА_3 було складено заповіт, що посвідчений секретарем Білопільської сільської ради Дорощук В.С. 24 квітня 2004 року за №26, який в подальшому став підставою для видачі на ім`я відповідача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все належне померлому майно. Про існування даного заповіту йому не було відомо до цього часу, адже значний період перебуває за кордоном. ОСОБА_1 ще у 2005 році якимось чином прийняв спадщину та у порядку спадкування за заповітом, оформив на себе усе майно, що належало батькові позивача, зокрема, земельну ділянку для введення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,816 га, кадастровий помер 072248600:03:000:0802, що знаходиться в селі Білопіль Володимирського району Волинської області. Відповідач пропустив строк на звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, спадкову справу не було заведено у встановлений законом шестимісячний строк. Крім того, відповідач не вступав у фактичне володіння спадковим майном, адже на момент смерті батька проживав та був зареєстрований у місті Луцьку. Просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.12.2005, видане Локачинською державною нотаріальною конторою, зареєстроване за номером 1442, та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВЛ №061516 від 19.03.2008, зареєстрований за номером 010808600001. Витребувати у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку для введення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,816 га, кадастровий номер 072248600:03:000:0802, що знаходиться в селі Білопіль Володимирського району Волинської області. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у справі (на оплату судового збору, професійну правничу допомогу, тощо).
Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 21 листопада 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Позивач ОСОБА_2 через представника адвоката Кушнірука А. В. подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає його незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, що на момент смерті батька спадкоємцями першої черги були позивач, матір позивача – ОСОБА_4 та його брат ОСОБА_1 . Позивач та його матір прийняли спадщину по смерті батька шляхом вступу в управління спадковим майном та спільним проживання разом з померлим. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір позивача ОСОБА_4 . Про існування заповіту батька, що посвідчений секретарем Білопільської сільської ради Дорощук В.С. 24 квітня 2004 року за №26, йому не було відомо. Вказує, що нотаріус не вправі був видавати відповідачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.12.2005, адже саме до позивача та його матері перейшло право на спадкування за законом, а відповідач, якщо б бажав прийняти спадщину мав звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідач безпідставно повідомив нотаріусу, що інших спадкоємців немає. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 через представника адвоката Ковальчука В. О. подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що позивачем не наведено в чому саме полягають порушення, які на думку позивача допустив суд при ухваленні рішення. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Представник позивача адвокат Кушнірук А. В. в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача адвокат Ковальчук В. О. в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу не визнали та просили залишити її без задоволення.
Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Міністерства юстиції України, ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції вказала, що Міністерства юстиції України не вчиняло дій, які могли порушити права позивача та не наділено повноваженнями з відновлення порушених прав, вирішення спору між позивачем і відповідачем у межах цієї справи не впливає на права та обов`язки Міністерства юстиції України.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .
Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є синами ОСОБА_3 .
Згідно довідки Локачинської селищної ради № 206 від 26.04.2024 на момент смерті ОСОБА_3 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_2 , внуки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 2,816 га, для введення товарного сільськогосподарського виробництва у селі Білопіль Локачинського району Волинської області.
ОСОБА_3 було складено заповіт, що посвідчений секретарем Білопільської сільської ради Дорощук В.С. 24 червня 2004 року, зареєстрований в реєстрі за №26, згідно з яким він все належне йому майно заповів своєму сину ОСОБА_1 .
Відповідачу ОСОБА_1 Локачинською державною нотаріальною конторю 02.12.2005 видано свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 . На підставі цього свідоцтва 19.03.2008 видано держаний на право власності на земельну ділянку для введення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,816 га, кадастровий номер 072248600:03:000:0802.
Спадкування – перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах.
За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частинами першою, третьою та п`ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України необхідним є встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.
У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) зроблено правовий висновок про те, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем ОСОБА_2 не доведено факту спільного проживання з спадкодавцем, а отже він не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 . Оскільки позивач не прийняв спадщину, не має права на спірне спадкове майно, то і його права відповідачем ОСОБА_1 не порушені.
Позивач у апеляційній скарзі не спростував факту непроживання з спадкодавцем ОСОБА_3 на час його смерті. Позивач ОСОБА_2 не прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , так як проживав у Португальській Республіці з 2001 року, заяви про прийняття спадщини в установленному законом порядку не подавав. 
Щодо доводів апеляційної скарги про неприйняття спадщини відповідачем ОСОБА_1 , то апеляційний суд зазначає наступне.
У матеріалах справи міститься заява відповідача ОСОБА_1 від 29.07.2005 про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 . Ця заява посвідчена секретарем Білопільської сільської ради 29.07.2005. Дата реєстрації у нотаріальній конторі – 02.12.2005. Разом з тим, відповідач вказує, що заява була подана в нотаріальну контору саме 29 липня 2005 року, тобто в межах шестимісячного строку на прийняття спадщини.
Враховуючи показання відповідача ОСОБА_1 , дані ним як свідком, наявність заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 29.07.2005 у матеріалах спадкової справи, а отже і прийняття її нотаріусом, апеляційний суд вважає, що відповідач ОСОБА_1 прийняв спадщину за заповітом після смерті батька в установленому законом порядку. Невчасна реєстрація нотаріусом заяви не може ставитись у вину відповідача ОСОБА_1 .
У довідці від 28.08.2005 № 265 виданій Білопільською сільською радою Локачинського району Волинської області зазначено, що відповідач ОСОБА_1 вступив у володіння спадковим майном протягом 6 місяців після смерті ОСОБА_3 . Довідка видана для пред`явлення у Локачинську державну нотаріальну контору.
ОСОБА_4 , яка була дружиною померлого, що не заперечується сторонами, не оформляла своїх спадкових прав після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який склав заповіт на сина ОСОБА_1 . Не оспорювала за життя вона і свідоцтво про право власності за заповітом, яке видане ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 .
Зі слів сторін по справі, ОСОБА_4 склала заповіт на позивача по справі ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідач ОСОБА_1 не оформляв свої спадкові права після смерті матері ОСОБА_4 і дані правовідносини не є предметом розгляду у цій справі.
Судом першої інстанції не порушено норми процесуального права, для встановлення об`єктивної істини по справі було досліджено письмові докази, допитано свідків. Суд оцінив подані докази у їх сукупності.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду, враховуючи, що такі висновки ґрунтуються на матеріалах справи та нормах законодавства.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права, з правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 , подану представником адвокатом Кушніруком Анатолієм Валерійовичем, залишити без задоволення.
Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 21 листопада 2025 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 березня 2026 року.

Головуючий - суддя
Судді