Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №348/2333/25
Провадження № 2/348/112/26

16 березня 2026 року м.Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді Бурдун Т.А.,
за участю секретаря судового засідання Лейб`юк Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Надвірна в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:
Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», інтереси якого представляє Алієва Нурай, звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.08.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2337722. 14.05.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 43 від 21.02.2025 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 на суму 18573,53 грн, з яких: 5352,68 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1610,85 грн - сума заборгованості за відсотками, 11600,00 грн – сума заборгованості за пенею.
На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики на суму 18573,53 грн та понесені судові витрати.
Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін.
18.09.2025 відповідач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються доказами, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позову. Також зазначила, що її чоловік є військовослужбовцем та має статус учасника бойових дій, долучила копію довідки в/ч НОМЕР_1 , копію військового квитка та копію посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_2 .
29.10.2025 відповідач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» направила до суду додаткові пояснення у справі, в яких просила справу розглянути без її участі та відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою суду від 09.12.2025 було визнано обов`язковою особисту участь представника позивача та відповідача.
20.01.2026 представник позивача через систему «Електронний суд» направив до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, відповідач не надала первісному кредитору жодних доказів на підтвердження того факту, що у неї є право на пільги відповідно до ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Представником позивача була надіслано запит на адресу первісного кредитора щодо надання доказів перерахування кредитних коштів позивачу за укладеним кредитним договором № 2337722 від 15.08.2024.
20.01.2026 відповідач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» направила до суду заперечення на письмові пояснення позивача, в яких просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені належними та допустимими доказами, долучила копію свідоцтва про шлюб.
26.01.206 представник позивача через систему «Електронний суд» подав клопотання про витребування доказів з АТ КБ «ПриватБанк».
27.01.2026 відповідач подала додаткові пояснення, в яких просила відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів.
Ухвалою суду від 02.02.2026 було витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» розширену інформацію інформацію по картковому рахунку, що належить ОСОБА_1 
27.02.2026 витребувана інформація надійшла до суду.
02.03.2026 відповідач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала додаткові пояснення, в яких позовні вимоги визнала частково, в частині тіла кредиту, проте не погодилася з розміром нарахованих відсотків, просила врахувати її позицію, зазначену у відзиві та запереченнях. Просила справу розглянути без її участі на підставі наявних доказів.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві, письмових поясненнях від 20.01.2026, клопотанні від 26.01.202613.11.2025 року просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи (а.с.4, 64-66, 69-71).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про місце, день та час слухання справи була повідомлена належним чином шляхом, у заяві від 02.03.2026 просила справу розглянути без її участі на підставі наявних доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання.
Так як сторони в судове засідання, призначене на 10.03.2026 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК Україниі ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12,13,81,89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 15 серпня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики № 2337722 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідачу надано кредит в національній валюті у розмірі 5800,00 грн, на умовах, передбачених кредитним договором, строк кредиту 30 днів: з 15.08.2024 по 13.09.2024, процентна ставка за користування позикою з другого дня до дати повернення позики – 0,01%; комісія за надання позики – 22,21% (фіксована) від суми наданої позики, що грошовому виразі складає 1288,18 грн. Орієнтовна загальна вартість позики 7105, 00 грн (а.с.6-10). 
Зі змісту кредитного договору вбачається, що його підписано позичальником ОСОБА_1 електронним підписом НОМЕР_2 .
Також відповідачем було підписано одноразовим ідентифікатором 775215 таблицю обчислення загальної вартості кредиту, яка є додатком № 1 до договору позики (а.с.9 зв. – 10).
На підставі погоджених умов ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів Україна» надало кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_3 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. 
Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит в сумі 5800,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_3 , емітовану банком АТ КБ «ПриватБанк».
Вказана обставина підтверджується наданою АТ КБ «ПриватБанк»інформацією за ухвалою суду від 02.02.2026 року, з якої вбачаться, що на ім`я ОСОБА_1 банком емітувалась, зокрема, платіжна картка № НОМЕР_4 , 15.08.2024 на платіжну картку № НОМЕР_4 було зараховано платіж у сумі 5800,00 грн. Також суду надано рух коштів по платіжній картці № НОМЕР_4 за 15.08.2024, який містить зарахування на суму 5800,00 грн, після чого зазначені операції щодо використання кредитних коштів (а.с.80-82).
14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права грошової вимоги відповідно до реєстру боржників. Додатковими угодами № 2 від 28.07.2021, №7 від 13.06.2022, № 48 від 21.02.2025 строк дії договору факторингу продовжено.
Також на підтвердження договору факторингу додано акт прийому-передачі реєстру боржників та платіжну інструкцію (а.с. 11-13, 14-15, 17, 18).
Згідно п. 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості.
Відповідно до реєстру боржників № 43 до Договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги, зокрема, до відповідача ОСОБА_1 в сумі 18573,53 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5362,68 грн, по відсоткам - 1610,85 грн, та заборгованості за пенею 11600,00 грн (а.с.19). 
Отже, до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором.
Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 2337722 від 15.08.2024 року заборгованість позичальника ОСОБА_1 станом на 31.07.2025 року становить: 18573,53 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5362,68 грн, по відсоткам - 1610,85 грн, та заборгованості за пенею 11600,00 грн (а.с.20).
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником (відповідачем) ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, право вимоги по якому згідно укладеного договору факторингу перейшло до нового кредитора (позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»).
До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню такі норми права.
Як передбачено ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку, а також, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно норм статей 628, 638 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Що ж до форми договору, то положеннями статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.
Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Зі змісту кредитного договору вбачається, що його підписано позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором що відповідає вимогам статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
У кредитному договорі сторони погодили умови кредитування, зокрема орієнтовну загальну вартість кредиту, надану виходячи з обраних позичальником умов кредитування, у тому числі розмір кредиту, процентну ставку за користування кредитом, розмір відсотків, а також відповідальність за порушення умов договору, тощо.
Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання кредитних коштів, та повернути кредит.
На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 5800,00 грн на свій картковий рахунок, проте відповідач ОСОБА_1 порушила умови договору в частині повернення кредиту та не виконала взяті на себе зобов`язання.
Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У відповідності зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зі змісту 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі укладеного Договору факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021 до позивача ТОВ «Фінансова компанія з повернення боргів» від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перейшло право вимоги до позивача, зокрема, по тілу кредиту, з урахуванням часткової оплати, у розмірі 5362,68 грн.
Таким чином, аналіз матеріалів справи та викладене свідчить про наявність доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, документи, надані позивачем, містять відомості про те, що право вимоги за кредитом відповідача увійшло до пакету передачі активів на користь позивача.
В додаткових поясненнях від 02.03.2026 відповідач ОСОБА_1 не заперечувала факт отримання кредитних коштів, та позовні вимоги визнала в частині тіла кредиту.
З огляду на досліджені докази, суд вважає встановленим, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором про надання фінансового кредиту № 2337722від 15.08.2024 по тілу кредиту становить 5362,68 грн, а тому вимога позивача у цій частині підлягає задоволенню.
Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків та пені за кредитним договором, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позивач, пред`являючи вимоги до ОСОБА_1 , просив, у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути заборгованість за відсотками у розмірі 1610,85 грн та пені у розмірі 11600,00 грн.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей `визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Так, в статтях 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні діє з 18 березня 2014 року по теперішній час.
З моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період, скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України; на момент подання позову в Україні діяв особливий період.
Національним Банком України дано роз`яснення стосовно перегляду умов кредитних договорів позичальників-військовослужбовців, а саме роз`яснено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», який набрав чинності з 8 червня 2014 року, внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких не підлягають нарахуванню штрафні санкції, пені за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами й організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду
Пункт 3 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачено поширення дії, зокрема підпункту 3 п. 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Статтею 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Відповідач ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с.62).
ОСОБА_2 згідно довідки (форма 5) № 5610 від 13.09.2025 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині з 04.04.2024 по теперішній час (а.с.42). Як вбачається з військового квитка, ОСОБА_2 проходить військову службу з 03.04.2024 (а.с.44-49); згідно посвідчення серії НОМЕР_6 ОСОБА_2 є учасником бойових дій (а.с.45).
Доказів про звільнення ОСОБА_2 з військової служби на час дії кредитного договору матеріали справи не містять.
Таким чином, на відповідача ОСОБА_1 з 04.04.2024 поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом з моменту призову її чоловіка ОСОБА_2 під час мобілізації.
Суд зазначає, що відсутність звернення ОСОБА_1 до кредитора не спростовує той факт, що на неї розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, за наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом).
Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 642/548/21.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 1610,85 грн та пені у розмірі 11600,00 грн за кредитним договором 2337722 від 15.08.2024, відсутні.
Таким чином, суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши такі на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимогу розмірі заборгованості за основною сумою боргу.
В задоволенні решти вимог позову слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат:
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з платіжною інструкцією позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 3028,00 грн (а.с.5).
Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 18573,53 грн, однак позов підлягає задоволенню на суму 5362,68 грн, тобто відсоток задоволених позовних вимог становить 28,87 %, тому сума судового збору, яка підлягає стягненню, складає 874,18 грн (3028,00 х 28,87 % : 100).
Керуючись ст.ст. 11, 509, 512-516, 526, 549, 599, 626, 629, 634, 638, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 7, 10, 75-79, 81, 174, 141, 191, 265-268, 354-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 2337722 від 15.08.2024 року в розмірі  5362 ( п`ять тисяч триста шістдесят дві) грн 68 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту в розмірі 5362,68 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 874 (вісімсот сімдесят чотири) грн. 18 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне найменування, ім`я сторін та інших учасників справи :
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014, адреса місця знаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, адреса для листування: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, буд. 2, поверх 4.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складений 16.03.2026.

Суддя Т.А.Бурдун