ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/12010/24      Головуючий І-ї інстанції – Бондаренко І.Е.
Провадження № 33/818/418/26     
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
15 квітня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді     Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання   Кірчу А.О.
особи, яка притягається 
до адміністративної відповідальності    ОСОБА_1 
захисника Лаєвської М.Л. 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Лаєвської М.Л. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 –

УСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді, 05.10.2024 року о 04 год 02 хв., м. Мерефа, вулиця Дніпровська (Дніпропетровська), 230, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-2108, державний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на місці за допомогою газоаналізатора Drаger 6820, а також від проведення такого огляду в медзакладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник Лаєвська М.Л. проситьпостанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.279 КУпАП, розглянув справу у відсутність захисника, зазначивши, що суду було не надано доказів поважності причин неявки адвоката у судове засідання, що не відповідає дійсності.
17.09.2025 року нею було подано клопотання про неможливість прибути у судове засідання 18.09.2025 року у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому провадженні. Також, було подано клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку із відпусткою (з 02.10.2025 року по 09.10.2025 року) та перебуванням поза межами України без технічної можливості прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Крім того, вказує, що матеріалами справи, зокрема, відеозаписом, не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 автомобілем у часі, вказаному у протоколі про адміністративне правопорушення (о 05 год. 50 хв.). На час прибуття на місце події екіпажу поліції (05 год. 16 хв.), пошкоджений транспортний засіб стояв на відстані не менше 10 м нерухомий від ОСОБА_1 , та за кермом нікого не було. Тому, вважає, що районним судом не було встановлено об`єктивну сторону правопорушення, а саме – дату і час керування ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння.
При цьому, направлення на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, видане о 05 год. 45 хв., тобто, за 5 хв. до вчинення правопорушення, що свідчить про те, що таке направлення у присутності ОСОБА_1 не оформлювалось та йому не видавалось.
Таким чином, на її переконання, після відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`янвіння на місці, ОСОБА_1 для проходження такого огляду у медичному закладі направлений не був. 
Водночас, ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені поліцейськими у ОСОБА_1 , на відеозаписі відсутні.
Також, вважає, що поліцейськими був порушений порядок ведення відеозйомки, оскільки відеореєстратор не був увімкнений з самого початку та відеозаписом події не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинку.
Мотиви суду
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Лаєвської М.Л. на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо  ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, п.2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За невиконання вимог пункту 2.5 ПДР України, передбачена відповідальність ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, судовим розглядом встановлено, що 05.10.2024 року о 04 год 02 хв., м. Мерефа, вулиця Дніпровська (Дніпропетровська), 230, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-2108, державний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на місці за допомогою газоаналізатора Drager 6820, а також від проведення такого огляду в медзакладі ОСОБА_1 відмовився.
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №143188 від 05.10.2024 року.
До того ж, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме:
- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;
- копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №143194 від 05.10.2024 року за ст.124 КУпАП, згідно якої 05.10.2024 року о 04 год 02 хв., м. Мерефа, вулиця Дніпровська (Дніпропетровська), 230, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-2108, державний номер НОМЕР_1 ;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким огляду від 05.10.2024 року, згідно якого огляд ОСОБА_1 у зв`язку з виявленими ознаками (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя) на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів проведений не був за відмовою останнього;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 05.10.2024 року, згідно якого огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у зв`язку з виявленими ознаками (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя) у КНП ХОР «ОКНЛ» не проводився за відмовою останнього;
- рапортом інспектора роти 2 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Мартовицького А. від 07.10.2024 року щодо події, зокрема, з зазначенням підстав для складання протоколу про адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 .
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Перевіряючи доводи захисника про те, що справу було розглянуто у її відсутність всупереч поданому нею клопотанню про відкладення судового розгляду, слід зазначити наступне.
Як убачається з матеріалів справи, після їх надходження у провадження судді Харківського районного суду Харківської області, справу було призначено до розгляду на 16.12.2024 року, на 22.01.2025 року, на 17.02.2025 року, на 07.03.2025 року, на 18.04.2025 року, на 29.05.2025 року, на 24.06.2025 року, на 29.07.2025 року, на 18.09.2025 року та на 03.10.2025 року.
При цьому, спочатку інтереси ОСОБА_1 в суді представляла адвокат Скробот В.А., а пізніше у справу вступила адвокат Лаєвська М.Л., яка і подала 17.09.2025 року клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 18.09.2025 року о 14 год. 30 хв., на іншу дату з урахуванням її відпустки у період з 01.10.2025 року по 12.10.2025 року. (а.с.45)
Водночас, всупереч аргументам захисника, до поданого клопотання нею не були долучені ухвала про призначення справи до розгляду та докази перебування її у відпустці.
Слід зауважити, що відпустка адвоката не є беззаперечною поважною причиною для відкладення судового засідання та розглядається судом в кожному випадку окремо. 
В даному випадку адвокат усвідомлювала, що строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП, закінчується, та беручи на себе обов`язки захисника розуміла, що в контексті майбутньої відпустки не встигне виконати свої функції та повинна була заздалегідь координувати свій робочий графік. 
Враховуючи, що строк накладення адміністративного стягнення у даній справі, встановлений ст.38 КУпАП, спливав 05.10.2025 року, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо можливості її розгляду 03.10.2025 року за відсутності захисника, призначивши судове засідання на гранично можливу дату.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем у часі, вказаному у протоколі про адміністративне правопорушення, слід зазначити наступне.
Відеозаписом події, долученому до матеріалів справи, зафіксовані обставини, які відбулись після події ДТП, учасником якої став ОСОБА_1 , та за фактом якої були викликані співробітники поліції, які прибули на місце близько 05 год. 16 хв. при цьому, у процесі спілкування, виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, які були очевидними, та пропонуючи йому пройти відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння, зазначили, що останній, керуючи автомобілем о 04 год. 02 хв., став учасником ДТП.
Аналогічні обставини події, що мала місце 05.10.2024 року, викладені і у рапорті інспектора роти 2 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Мартовицького А. від 07.10.2024 року, де встановлено, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ-2108, державний номер НОМЕР_1 , 05.10.2024 року о 04 год. 02 хв. не впорався з керуванням та потрапив у ДТП. (а.с. 7)
Зазначене підтверджується і копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №143194 від 05.10.2024 року, складеним щодо ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП. (а.с. 3)
Крім того, як встановлено судом, постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 15.11.2024 року, яка набрала законної сили 26.11.2024 року, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у межах санкції вказаної статті. (а.с. 28)
Таким чином, зважаючи на викладене, факт керування ОСОБА_1 спірним транспортним засобом, внаслідок якого він став учасником ДТП 05.10.2024 року о 04 год. 02 хв., підтверджується зібраними матеріалами та не спростовується апелянтом в поданій апеляційній скарзі. Водночас, час керування ОСОБА_1 автомобілем, вказаний у протоколі серії ЕПР1 №143188 від 05.10.2024 року (05 год. 50 хв.) носить характер описки, як дата правопорушення, вказана у фабулі протоколу (одночасно 05.10.2024 року та 10.05.2024 року), на чому акцентувала у судовому засіданні свою увагу захисник. Разом із тим, зазначене жодним чином мне впливає на наявність в його діях складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Слід зазначити, що не кожен дефект певного адміністративного акту, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі порушення можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальних, взагалі не впливають на його дійсність.
Для визначення надмірного формалізму при розгляді справи Європейський суд з прав людини («ЄСПЛ») використав термін «правовий пуризм».
Зокрема, ЄСПЛ вказує, що пуризм у загальноприйнятому розумінні - це надмірне прагнення до чистоти, перевага форми над змістом.
При цьому в рішенні по справі «Сутяжник проти РФ» від 23.07.2009 (скарга N 8269/02) ЄСПЛ сформулював висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті рішення тільки для дотримання правового пуризму, оскільки рішення може бути скасоване лише з метою виправлення суттєвої помилки.
Тобто, враховуючи викладене та принципи ЄСПЛ визнання недопустимим доказом протоколу про адміністративне правопорушення з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Посилання апеляційної скарги на те, що ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені поліцейськими у ОСОБА_1 на відеозаписі відсутні, є безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак наркотичного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції під час спілкування з  ОСОБА_1 ,а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції та іншим нормативним актам.
Статтею 266 КУпАП визначений порядок проведення огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Пунктом 3 Розділу І Інструкції, ознаками алкогольного сп`яніння є:
-запах алкоголю з порожнини рота;
-порушення координації рухів;
-порушення мови;
-виражене тремтіння пальців рук;
-різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
-поведінка, що не відповідає обстановці.
-
Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. (а.с.1)
Аналогічні ознаки алкогольного сп`яніння, які були виявлені поліцією у ОСОБА_1 , відображені і у акті огляду, і у направленні на огляд у медичній установі. (а.с.5, 6)
Посилання в протоколі на ознаки сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти такий огляд, відповідають роз`ясненням, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого останній відмовився.
Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.
Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів, входить до його виключних дискреційних повноважень.
В даному випадку працівники поліції, оцінивши поведінку та стан ОСОБА_1 , дійшли до висновку, що він має ознаки саме алкогольного сп`яніння, про що йому, згідно відеозапису, і було повідомлено, а тому, в порядку вимог ПДР України, запропонували пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Доводи сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а вимагав його проходження у присутності свого захисника, є безпідставними та спростовуються даними відеозапису, згідно якого убачається, що ОСОБА_1 була надана можливість реалізувати своє право як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, скористатися правовою допомогою, та він впродовж тривалого часу намагався зв`язатися зі своїм адвокатом. При цьому, поліцейські, неодноразово пропонуючи йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та акцентуючи увагу на часі, відведеному для його проходження, намагались з`ясувати, скільки йому потрібно часу для того, щоб захисник прибув на місце події, на що він не зміг дати конкретної відповіді. Також, ОСОБА_1 було попереджено, що у разі ненадання ним конкретної відповіді на неодноразові пропозиції поліції пройти огляд, такі його дії будуть розцінені як відмова від його проходження.
Таким чином, зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_1 умисно не надавав чіткої відповіді на питання працівників поліції, вимагаючи проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння виключно на його умовах (за участю захисника), з метою затягування передбаченого Інструкцією часу, продовж якого водій повинен пройти огляд або повинен бути доставлений до закладу охорони здоров`я для проведення огляду та відібрання біологічної середовища. Тобто, поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак, не здійснював активні, свідомі та вольові дії для надання відповіді на питання працівників поліції чи буде він проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, розумів ситуацію, у якій опинився, шляхом експресивної поведінки та казуїстики намагався спотворити адміністративну процедуру та ухилитись від відповідальності.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п.2.5 ПДР України, водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а і своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення.
Разом із тим, згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції ставиться критично до таких доводів апелянта та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути відповідальності, оскільки під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за встановленою законом процедурою. 
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що направлення на огляд водія ТЗ з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у присутності ОСОБА_1 не оформлювалось та йому не видавалось, у зв`язку із чим, на її переконання, останній для проходження такого огляду у медичному закладі направлений не був, є неспроможними за таких підстав.
Як виходить зі змісту діючого законодавства, виявлення ознак сп`яніння, як і складання поліцейським будь-яких документів, входить до його виключних дискреційних повноважень.
З огляду на те, чи погодиться особа на проходження огляду на стан сп`яніння, чи відмовиться від цього, поліцейський вносить виявлені ознаки або до протоколу про адміністративне правопорушення в разі відмови, або до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо особа надала згоду на проходження огляду в закладі охорони здоров`я.
Не має істотного значення для вирішення питання про наявність складу правопорушення в діях водія транспортного засобу встановлення факту оформлення відповідного направлення до медичного закладу працівником поліції, оскільки наявність або відсутність акту огляду чи направлення до медичного закладу в матеріалах справи не впливає на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився від проходження відповідного огляду на вимогу поліцейського.
Суд акцентує увагу, що за своїм правовим значенням направлення на огляд є лише правовою підставою для проведення огляду лікарем медичного закладу.
Таким чином, направлення на огляд водія до медичного закладу передбачено для вручення лікарю у випадку його проведення, вручення копії направлення на медичний огляд іншим особам не передбачено законодавством.
Зважаючи на викладене, та з урахуванням того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за встановленою законом процедурою, а вручення копії направлення на медичний огляд іншим особам, окрім лікаря, законом не передбачено, апеляційний суд визнає доводи захисника у цій частині безпідставними.
При цьому, слід зазначити, що ОСОБА_1 скористався своїм правом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та надав власні письмові пояснення у відповідній графі складеного щодо нього протоколу, зазначивши «у адвокаті відмовили, з обвинуваченням не згоден». (а.с.1) Жодних зауважень щодо порушення процедури огляду ОСОБА_1 у наданих ним письмових поясненнях не вказував.
Доводи захисника про те, що поліцейськими був порушений порядок ведення відеозйомки, також не є слушними за тих підстав, що зафіксовані технічні розриви відео мають фрагментарний характер, не припадають на ключові процесуальні дії (пропозиції огляду, роз`яснення прав, попередження про наслідки, фіксацію згоди/відмови) і не спотворюють загальної послідовності події. При цьому, відображений її перебіг підтверджується іншими безперервними фрагментами відео та письмовими матеріалами (рапортом, актом огляду, направленням), тому надійність і повнота доказової картини не порушені.
Аналогічного висновку у своїй постанові дійшов суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний суд.
Разом із тим, слід зауважити, що співробітники поліції прибули на місце події за викликом по факту події ДТП, учасником якої став ОСОБА_1 , а тому фактично не могли зафіксувати рух спірного авто, його зупинку за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, як на те вказує адвокат.
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, як було встановлено, дії службової особи, що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку, передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися. Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
З огляду на викладені обставини, на момент висловлення пропозиції ОСОБА_1 з боку працівників поліції щодо проходження відповідного огляду у встановленому законом порядку, у водія не було достатніх підстав відмовлятись від такої законної вимоги або ставити її під сумнів, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що доказів які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді, а тому підстав для скасування постанови судді та закриття справи, як на тому наполягає апелянт, апеляційний суд не вбачає.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже,  ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 , тобто, ним було складено іспит на знання вимог ПДР України. За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції є свідоме ігнорування ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст.10 КУпАП
Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого  ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників. 
Застосований районним судом до  ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень, відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення  ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Лаєвської М.Л. залишити без задоволення.

Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик