ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 907/1039/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Картере В.І.,

за участю секретаря судового засідання Сулім А. В.,

представники учасників справи в судове засідання не з`явились, 

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 
та постанову Господарського суду Закарпатської області від 23.09.2025
у справі № 907/1039/24
за заявою ОСОБА_1 
про неплатоспроможність.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Закарпатської області із заявою про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.01.2025 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність, введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено керуючим реструктуризацією боргів боржника арбітражного керуючого Яковенка Дмитра Едуардовича.

Повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , оприлюднене на сайті судової влади 10.01.2025, номер публікації - 74994.

Ухвалою попереднього засідання суду від 21.03.2025 затверджено реєстр вимог кредиторів до боржника, визначено розмір вимог кредиторів, які належить включити до реєстру вимог кредиторів за визначеним переліком, призначено підсумкове засідання у даній справі на 16.05.2025.

Ухвалами Господарського суду Закарпатської області підсумкове засідання у даній справі неодноразово відкладалося за клопотаннями сторін, останньою ухвалою від 19.08.2025 - на 23.09.2025.

В судове засідання 25.09.2025 учасники справи не з`явилися, заяв або клопотань до суду ними не подано.

Матеріали справи не містять поданого на розгляд суду схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника. 

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Постановою Господарського суду Закарпатської області від 23.09.2025, залишеною без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2026, закрито провадження у справі № 907/1039/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Судові рішення ухвалені на підставі частини одинадцятої статті 126 КУзПБ, враховуючи дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та дату проведення попереднього засідання, а також строковості процедури реструктуризації боргів, та мотивовані тим, що встановленні у межах цієї справи обставини свідчать про те, що боржник переслідує нелегітимну мету списання боргів перед кредиторами, не виконуючи завдання процедури реструктуризації (боржником не надано доказів скликання та проведення зборів кредиторів чи неможливості їх проведення; доказів неналежної реалізації кредитором власних правомочностей; не подання оновленого плану реструктуризації, який відповідав би вимогами статті 124 КУзПБ та мав би ознаки виконуваності та реальності).

Апеляційним судом, поміж цим, зауважено, що недоліки при прийнятті за результатами розгляду справи судом першої інстанції судового рішення про закриття провадження у справі у формі постанови, а не ухвали, не призвели до прийняття по суті неправильного рішення, і тому не визнані підставою для його скасування.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Господарського суду Закарпатської області від 23.09.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2026, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження зазначає обставини, визначені пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України. Вказує, що суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема, від 01.11.2022 у справі №904/6042/20, від 25.08.2021 у справі № 925/473/20, від 26.05.2022 у справі №903/806/20, від 12.06.2025 у справі № 922/1259/24, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2025 у справі № 466/2128/23.

Вважає, що суди неправильно застосували норми матеріального права КУзПБ та фактично підмінили критерій "добросовісності боржника" (як визначальний для вибору наслідку за частиною одинадцятою статті 126 КУзПБ) формальним констатуванням відсутності схваленого плану реструктуризації та "пасивності" боржника.

Стверджує, що суди зробили висновок про недобросовісність і закриття провадження, не з`ясувавши належним чином факти, що мають значення для справи (хто і чому не забезпечив проведення зборів, чи вживалися заходи судового контролю, чи були об`єктивні перешкоди; чи міг/мав керуючий подати належні докази; чому за наявності тривалих відкладень, які підтримували учасники, відповідальність покладено саме на боржника).

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 

Інші учасники справи відзиви на касаційну скаргу в установлений судом термін не надали. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Переглянувши оскаржувані у справі судові рішення, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд виходить з такого.

Частиною другою статті 6 КУзПБ визначено, що до боржника - фізичної особи застосовуються такі судові процедури, як реструктуризація боргів боржника та погашення боргів боржника.

В ухвалі про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника господарський суд зазначає, зокрема, про: введення процедури реструктуризації боргів боржника; строк підготовки та подання до господарського суду плану реструктуризації боргів боржника, який не може перевищувати трьох місяців з дня проведення підготовчого засідання суду (пункти 2, 8 частини п`ятої статті 119 КУзПБ).

Реструктуризація боргів боржника - судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника (стаття 1 КУзПБ).

Зокрема, згідно з частиною другою статті 124 КУзПБ у плані реструктуризації боргів боржника зазначаються: 1) обставини, які спричинили неплатоспроможність боржника; 2) інформація про визнані судом вимоги кредиторів із зазначенням їх розміру та черговості задоволення; 3) інформація про майновий стан боржника за результатами проведених заходів з виявлення та складання опису майна боржника (проведення інвентаризації); 4) інформація про всі доходи боржника, у тому числі доходи, які боржник розраховує отримати протягом процедури реструктуризації боргів; 5) розмір суми, яка щомісяця буде виділятися для погашення вимог кредиторів; 6) вимоги кредиторів до боржника, які будуть прощені (списані) у разі виконання плану реструктуризації боргів; 7) розмір суми, яка щомісяця залишатиметься боржнику на задоволення побутових потреб, у розмірі не менше одного прожиткового мінімуму на боржника та на кожну особу, яка перебуває на його утриманні; 8) розмір суми, яка щомісяця виділятиметься для погашення наявних у боржника обов`язкових періодичних зобов`язань (виплата аліментів тощо).

План реструктуризації боргів боржника може містити положення про: 1) реалізацію в процедурі реструктуризації боргів частини майна боржника, у тому числі того, що є предметом забезпечення, черговість, строки реалізації такого майна та кошти, які планується отримати від його реалізації; 2) зміну способу та порядку виконання зобов`язань, у тому числі розміру та строків погашення боргів; 3) відстрочення чи розстрочення або прощення (списання) боргів чи їх частини; 4) виконання зобов`язань боржника третіми особами, зокрема шляхом укладення договору поруки, гарантії та інших правочинів згідно з цивільним законодавством; 5) інші заходи, спрямовані на покращення майнового стану боржника та задоволення вимог кредиторів (перекваліфікація, працевлаштування тощо) (частини третя статті 124 КУзПБ).

Розгляд проекту плану реструктуризації боргів боржника та прийняття рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника або про звернення з клопотанням до господарського суду про перехід до процедури погашення боргів боржника або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність віднесено до основних завдань зборів кредиторів у процедурі реструктуризації боргів боржника. Проведення зборів кредиторів та голосування на них здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб (частини друга, третя статті 123 КУзПБ).

Порядок затвердження плану реструктуризації боргів боржника закріплений у ст. 126 КУзПБ, яка передбачає подання керуючим реструктуризацією відповідної заяви протягом трьох днів з дня схвалення зборами кредиторів погодженого з боржником плану реструктуризації боргів, розгляд такої заяви господарським судом протягом 10 днів з для її отримання із заслуховуванням кожного присутнього на засіданні кредитора, який має заперечення щодо плану реструктуризації боргів.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26.05.2022 у справі №903/806/20, процедура реструктуризації боргів боржника є першим, обов`язковим та пріоритетним етапом справи про неплатоспроможність фізичної особи, у якій боржник може реалізувати право на зміну способу та порядку сплати боргів з урахуванням його об`єктивних можливостей і прагнення до розрахунку з кредиторами, маючи гарантії залишення частини доходу на задоволення побутових потреб та може отримати прощення (списання) кредиторських вимог чи їх частини.

Саме на цьому акцентував Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі №910/6639/20 (на яку посилається скаржниця в касаційній скарзі), вказавши, що з огляду на мету та цілі КУзПБ інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів і належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.

За такого підходу у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію, зокрема у спосіб, що певною мірою утискає інтереси кредиторів, заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, інше б суперечило принципу добросовісності, який ґрунтується на приписах статей 3 та 13 ЦК України, відповідно до яких дії учасників правовідносин мають бути добросовісними (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частини друга, третя статті 13 ЦК України).

До боржника - фізичної особи КУзПБ установлює спеціальні вимоги щодо його добросовісності, як запоруку досягнення компромісу між сторонами стосовно погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії з судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків.

КУзПБ містить низку процесуальних запобіжників задля уникнення недобросовісного використання боржником судових процедур неплатоспроможності, зокрема передбачає:
- відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо боржника притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю чи визнано банкрутом протягом попередніх п`яти років (пункти 3, 4 частини четвертої статті 119 КУзПБ), а також заборону відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи-боржника протягом року з дня закриття такого провадження стосовно того ж боржника з підстав, передбачених частиною сьомою статті 123 КУзПБ;
- закриття провадження у справі про неплатоспроможність у випадку ненадання боржником повної і достовірної інформації про власне майно, доходи і витрати та членів його сім`ї; приховування боржником власних активів через їх передачу членам сім`ї; якщо боржника притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю (пункти 1-3 частини сьомої статті 123 КУзПБ);
- відмову у затвердженні плану реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність, якщо порушено порядок розроблення та погодження цього плану; умови реструктуризації боргів суперечать законодавству; боржник не погасив борги, що підлягають обов`язковій сплаті згідно з частиною третьою статті 125 КУзПБ або боржник вчиняє дії, спрямовані на перешкоджання проведенню стосовно нього процедур, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 2, 5, 6 частини восьмої статті 126 КУзПБ);
- дискрецію господарського суду у вирішенні питання щодо можливості подальшого руху справи про неплатоспроможність, якщо протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника мета цієї процедури не досягнута (частина одинадцята статті 126 КУзПБ).

Системне тлумачення цих приписів свідчить, що за їх змістом законодавець закріпив у спеціальних нормах КУзПБ принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог.

Саме такий боржник реалізує право ініціювати провадження у справі про власну неплатоспроможність не на шкоду кредиторам, а для досягнення легітимної мети цього провадження - соціальної реабілітації добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.

Відповідно до частини одинадцятої статті 126 КУзПБ, якщо протягом трьох місяців з дня постановлення ухвали про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність і введення процедури реструктуризації боргів до господарського суду не поданий погоджений боржником і схвалений кредиторами план реструктуризації боргів боржника, господарський суд має право прийняти рішення про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника відповідно до цього Кодексу або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

В постанові від 19.09.2022 у справі № 903/806/20 Верховний Суд також зауважив, що неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів може бути самостійною підставою для закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи відповідно до частини одинадцятої статті 126 КУзПБ.

Водночас, слід враховувати, що сам по собі факт недосягнення мети судової процедури реструктуризації боргів не є обов`язковою підставою для припинення реабілітації боржника у справі про відновлення платоспроможності фізичної особи, адже за змістом частини одинадцятої статті 126 КУзПБ у такому випадку закриття провадження у справі про неплатоспроможність є лише одним з варіантів вирішення господарським судом питання щодо подальшого руху такої справи, поряд з визнанням боржника банкрутом та переходом до процедури погашення його боргів.

Очевидним є те, що неподання до господарського суду протягом трьох місяців з введення процедури реструктуризації боргів погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника може бути зумовлене як недобросовісною поведінкою боржника, так і неналежною реалізацією кредиторами власних правомочностей.

За таких обставин однією з процесуальних гарантій захисту інтересів сторін та ухвалення справедливого рішення за частиною одинадцятою статті 126 КУЗПБ є закріплена у цій нормі дискреція господарського суду - можливість обрати з двох варіантів рішення (про визнання боржника банкрутом і відкриття процедури погашення боргів боржника або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність) такий, що є найбільш оптимальним у правових і фактичних умовах вирішення конкретної справи, з урахуванням принципів добросовісної поведінки боржника, неналежної реалізації кредиторами власних правомочностей та судового контролю у відносинах неплатоспроможності, а також відповідно до основної мети провадження у справі про неплатоспроможність фізичних осіб.

Щодо застосування частини одинадцятої статті 126 КУзПБ Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20 сформував висновок, за яким у випадку неподання до господарського суду протягом трьох місяців погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів боржника, суд, через призму судового контролю, повинен за своїм внутрішнім переконанням оцінити за наявними у матеріалах справи доказами причини неподання погодженого боржником і схваленого кредиторами плану реструктуризації боргів, які можуть полягати за одних обставин у діях/бездіяльності кредиторів, за інших обставин - у діях/бездіяльності боржника, при цьому враховуючи добросовісність поведінки учасників провадження у справі про неплатоспроможність. 

У розвиток цієї правової позиції Верховний Суд у справі № 903/806/20 наголосив, що добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав якими КУзПБ зумовлює вирішення судом питання щодо подальшого руху справи, зокрема закриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи у випадках, передбачених статтями 123, 126, 128 КУзПБ. Тому, обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника у сукупності з іншими обставинами справи підлягають врахуванню господарським судом як підстави для ухвалення рішення про закриття провадження у справі, замість переходу до процедури погашення боргів боржника.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій, досліджуючи питання щодо неподання погодженого боржником і схваленого комітетом кредиторів плану реструктуризації боргів, встановили, що з дня попереднього засідання 21.03.2025 до суду не подано відомостей про проведення арбітражним керуючим зборів кредиторів, погодженого плану реструктуризації не подано, будь-яких заяв чи клопотань від учасників справи, зокрема від боржника ОСОБА_1 , не надійшло.

Водночас, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 21.03.2025 прийнятої за результатами попереднього засідання керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Яковенка Д.Е. було зобов`язано провести збори кредиторів та за їх результатами подати до суду відповідні матеріали та заяви.

Арбітражним керуючим Яковенко Д.Е. 15.05.2025 (вх.№02.3.1-02/4726/25) подано до суду клопотання про відкладення підсумкового засідання з огляду на те, що зборами кредиторів 07.05.2025 прийнято рішення про перенесення розгляду питання денного щодо розгляду плану реструктуризації боргів на 06.06.2025; 18.06.2025 (вх.№02.3.1-02/5759/25) з огляду на призначення повторних зборів кредиторів на 02.07.202 та клопотання від 19.08.2025 (вх.№ 02.3.1-02/7327/25), в якому повідомлено про призначення повторних зборів кредиторів на 11.09.2025.

Апеляційний суд зазначив, що в матеріалах справи не містяться докази неможливості проведення призначених зборів кредиторів та докази зволікання кредитора щодо прийняття участі у них, як і не містить жодних протоколів за результатами проведення зборів кредиторів за 07.04.2025, 07.05.2025, 02.07.2025 та 11.09.2025 про проведення яких зазначає боржник та арбітражний керуючий у поданих до суду поясненнях. Окрім того, арбітражним керуючим не надано жодних доказів на підтвердження скликання зборів комітету кредиторів у вказані дати, а також на 06.06.2025 (про що вказано у поданому ним до суду клопотання від 15.05.2025 (вх.№02.3.1-02/4726/25)).

Суди встановили, що арбітражний керуючий долучив до матеріалів справи лише копію повідомлення про скликання зборів кредиторів у справі № 907/1039/24 від 18.08.2025 за вих. № 18-08/25/11, з якого вбачається, що збори кредиторів в межах цієї справи будуть проведені 11.09.2025 в режимі відеоконференції за допомогою застосунку Zoom. Повідомлення кредиторів про скликання зборів в інші дати, що вказані арбітражним керуючим матеріали справи не містять.

В цьому контексті суди зазначити, що у судовому засіданні 19.08.2025 представником єдиного кредитора боржника АТ КБ "Приватбанк" - Шевченко Л.П. вказано, що станом на час проведення судового засідання ним не отримано проект плану реструктуризації боргів (підтверджується змістом протоколу судового засідання від 19.08.2025).

Матеріали справи також не містять доказів скерування зазначеного проекту плану реструктуризації боргів кредитору, так як і самого оновленого проекту, який за доводами скаржника передбачав інші умови погашення кредиторської заборгованості, а саме щомісячну виплату у розмірі 569 грн протягом 60 місяців.

Натомість, в матеріалах справи міститься лише проект плану реструктуризації боргів ОСОБА_1 , який передбачав повне списання заборгованості боржника перед кредитором АТ КБ "Приватбанк" у сумі 197 067,84 грн.

У постанові від 13.05.2025 у справі № 904/3275/23 Верховний Суд зауважив на тому, що процедура неплатоспроможності фізичної особи не є процедурою списання боргів, в цій процедурі необхідно дотримуватись балансу інтересів та враховувати правомірні очікування кредиторів.

Відтак, враховувавши встановлені у межах цієї справи обставини, а саме: 
- провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 відкрито 10.01.2025, але станом на дату ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного судового рішення (23.09.2025) суду не було подано погодженого боржником і схваленого кредитором плану реструктуризації боргів боржника;
- не надання арбітражним керуючим відомостей про проведення зборів кредиторів або неможливості їх проведення;
- подання проекту плану реструктуризації, який передбачає 100 % списання боргів єдиного кредитора боржника, що порушує мету процедури реструктуризації боргів, 
- відсутність доказів надання кредитору та суду оновленого плану реструктуризації, з врахуванням твердження кредитора про не отримання такого проекту; 
- невиконання вимог ухвали суду про визнання участі боржника обов`язковою;
- не повідомлення боржником ОСОБА_1 , її представником, арбітражним керуючим чи кредитором про наявність об`єктивних причин, що перешкоджали їм виконати приписи КУзПБ та подати до суду відповідні заяви, пояснення і докази, 
судами попередніх інстанцій правильно застосовано положення частини одинадцятої статті 126 КУзПБ та ухвалено у межах дискреційних повноважень суду законне та обґрунтоване судове рішення про закриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Заперечуючи вказані висновки судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 в касаційній скарзі стверджує про допущені судами порушення норм процесуального права у питанні застосування відповідних стандартів доказування та дотримання принципу змагальності сторін. Зокрема, на переконання скаржника, суди зробили висновок про недобросовісність і закриття провадження, не з`ясувавши належним чином факти, що мають значення для справи (хто і чому не забезпечив проведення зборів, чи вживалися заходи судового контролю, чи були об`єктивні перешкоди; чи міг/мав керуючий подати належні докази; чому за наявності тривалих відкладень, які підтримували учасники, відповідальність покладено саме на боржника).

На переконання колегії суддів, вказані твердження скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права у зв`язку з неповним з`ясуванням всіх обставин у справі, по своїй суті зводиться до незгоди з наданою судами оцінкою доказам у справі та спрямовані на спонукання Верховного Суду здійснити переоцінку доказів і встановити інші обставини справи ніж ті, які вже встановлені судами в оскаржуваних рішеннях, що в силу положень статті 300 ГПК України виходить за межі компетенції суду касаційної інстанції. 

До того ж, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц).

Щодо посилання в касаційній скарзі на неврахування висновків Верховного Суду у наведених у касаційній скарзі постанова, колегія суддів зазначає наступне.

Неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

При цьому, для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваних судових рішеннях, скаржник має навести не особисті міркування щодо незаконності та необґрунтованості цих судових рішень, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права у подібних відносинах не врахували суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи. Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність. 

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Натомість скаржником виокремлені висновки Верховного Суду у згаданих ним в касаційній скарзі постановах із контексту судових рішень, без урахування предмету і підстав спору, досліджуваних судами у зазначених справах доказів та встановлених фактичних обставин, тому в цій частині доводи касаційної скарги відхиляються судом як безпідставні.

Доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій критерію добросовісності боржника, відхиляються колегією суддів як такі, що не узгоджуються зі змістом оскаржуваних судових рішень та встановленими у цій справі обставинами.

Заперечуючи висновок судів про недобросовісність боржника, скаржником не надано під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції доказів на підтвердження власних доводів. 

Решта аргументів касаційної скарги не впливають на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних у цій справі рішеннях і не доводять протилежного встановленим судами обставинам.

Відхиляючи доводи скаржника, суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені відповідно до норм чинного законодавства, на підставі встановлених судами обставин і оцінених доказів, що не спростовано викладеними у касаційній скарзі аргументами, у зв`язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки за результатами касаційного перегляду даної справи доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, а також не встановлено порушення або неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального та/або матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних постанов судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника. 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 та постанову Господарського суду Закарпатської області від 23.09.2025 у справі №907/1039/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Огороднік 

Судді С.В. Жуков 

В.І. Картере