Справа № 216/8452/23
провадження 1-кп/216/239/26

ВИРОК
іменем України

25 лютого 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
захисника – адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12023041230002289 від 07.11.2023 року відносно: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Петрове, Петрівського району, Кіровоградської області, громадянина України, який має повну середню освіту, неодружений, на утримані дітей не має, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачення, визнане судом доведеним
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено військовий стан на всій території України, який неодноразово був продовжений, в тому числі 06.11.2023 Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №734/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 14 лютого 2024 року.
Так, громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи обізнаним про те, що з 24 лютого 2022 року на території України діє правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, вчинив умисне та корисливе кримінальне правопорушення проти власності. Так, 11 жовтня 2023 року знаходячись за запрошенням потерпілого громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у приміщенні квартирного домоволодіння АДРЕСА_2 , в період часу з 17:00 до 20:00 годин, діючи з виниклим та прямим умислом на таємне викрадення чужого майна, при цьому усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його шкідливі наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливу мету щодо незаконного збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись у відсутності ймовірних свідків-очевидців та будучи переконаним, що його дії несуть таємний характер, шляхом вільного доступу викрав зі стільця під столом на кухні бувший у використанні мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy S21 FE 5G», об`ємом пам`яті 6/128GB, колір Graphite, який був у фірмовому чохлі марки «Samsung», чорного кольору, без пошкоджень (вартість якого станом на 11.10.2023 підтверджується висновком судово-товарознавчої експертизи, становив 17830,45 гривень), який належить потерпілому громадянину України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення зник, тим самим розпорядився вищевказаним мобільним пристроєм на власний розсуд.
Своїми злочинними діями громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинив потерпілому громадянину України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 майнової шкоди на загальну суму 17830,45 гривень.
Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений
Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Потерпілий в судовому засіданні участі не брав, про дату час та місце проведення розгляду справи повідомлялись належним чином, подав заяву, в якій просив проводити судовий розгляд кримінального провадження за його відсутності, зазначив, що клопотань та відводів не має, цивільний позов не заявляв та під час судового розгляду кримінального провадження заявляти наміру не має, при ухваленні вироку та призначенні покарання покладався на розсуд суду.
В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, розмір майнової шкоди спричиненої потерпілому. Підтвердив вчинення ним вищезазначеного злочину за обставин, вказаних вище, надавши відповідні пояснення. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Повідомив, що засуджує свої дії та на теперішній час відшкодував потерпілому у повному обсязі матеріальні збитки та моральну шкоду. Показав, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не заперечує висновки експертиз та інші докази, зібрані в ході досудового розслідування. Також пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось. Зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).
Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію потерпілого, обвинуваченого та участь у кримінальному провадженні його захисника, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченого від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.
Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаних вище кримінальних правопорушень та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.
Призначення покарання
Дані про особу обвинуваченого
ОСОБА_4 не працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей або інших утриманців, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебував під наглядом у лікаря-психіатра з 2015 року з приводу легкої розумової відсталості з порушенням поведінки, раніше не судимий, має постійне місце проживання.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання
Під час судового розгляду обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся, засудив свої дії, повідомив, що усвідомив суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення та недопустимість подібних дій. 
Враховуючи наведене, а також позицію обвинуваченого під час судового провадження, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнає щире каяття.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Застосовне законодавство
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).
Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання (постанова Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22).
Також Верховним Судом неодноразово зазначалось на другорядній ролі кари як мети покарання та необхідності вирішення питання щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з урахуванням таких критеріїв, як співрозмірність вказаного рішення характеру вчиненого діяння та його наслідкам (постанови від 09.06.2022 у справі № 389/936/19, від 27.05.2021 у справі № 127/2554/15-к).
Мотиви призначення покарання
Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за вчинення вказаного вище кримінального правопорушення в межах санкції ч.4 ст.185 КК, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 років. Зважаючи на те, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, вважав можливим на підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком 3 роки.
Захисник та обвинувачений, посилаючись на щире каяття обвинуваченого, просили призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік.
Враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до умисних тяжких злочинів характер та конкретні обставини його скоєння; дані про особу обвинуваченого, вказані вище, визнання обвинуваченим своєї вини, його щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також засади диспозитивності кримінального провадження та позицію його сторін, суд приходить до висновку, що покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Суд вважає, що відсутні умови і підстави призначення обвинуваченому більш суворого покарання.
Зважаючи на те, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, , то суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст.ст. 75,76 КК України на строк 2 роки.
Суд вважає вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку
Щодо запобіжного заходу
Суд враховує, що на час ухвалення вироку щодо ОСОБА_4 не застосовано жодного запобіжного заходу та не покладені процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Ураховуючи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також характеризуючи відомості щодо особи обвинуваченого, щире каяття у скоєному, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу або покладення процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати.
Питання про процесуальні витрати в загальному розмірі 956 гривень 00 копійок, пов`язані з проведенням судових експертиз, суд вирішує у відповідності до ст. 124 КПК України.
Вирішення долі речових доказів.
Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.
Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1  визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити  ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України на період іспитового строку покласти на засудженого такі обов`язки :
1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;
3)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_4  на користь держави судові витрати на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи, яка була призначена 16.11.2023 та оформлена висновком судовим експертом сектору товарознавчих та гемологічних досліджень відділу судової експертизи №1 (місто Кривий Ріг) лабораторної судової експертизи (місто Кривий Ріг,) Дніпропетровського НДЕКЦ МВС ОСОБА_7 №СЕ-19/104-23/41699-ТВ від 20.11.2023, (код бюджетної класифікації: 24060300) в загальному розмірі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.
Речові докази, а саме: коробку з картонного матеріалу, білого кольору, з під мобільного телефону марки «Samsung», моделі «Galaxy S21 FE 5G», ROM: 128ГБ, RAM: 6ГБ, Graphite, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 та фіскальний чек від покупки мобільного телефону - передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 - вважати повернутим законному володільцю.
Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 25 лютого 2026 року.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому його захиснику та прокурору.

Суддя                     ОСОБА_8