ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/1645/15 Суддя (судді) першої інстанції: Андрусенко О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року м. Київ
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача - Єгорової Н.М.,
суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,
при секретарі - Олешко М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ВСТАНОВИЛА:
Позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, яким просили:
- визнати нечинними та скасувати накази Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 30 січня 2015 року №59 о/с;
- визнати незаконним їх звільнення з посад;
- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві поновити їх на посадах.
Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року відкрито провадження в адміністративних справі за позовами ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, призначено справи до судового розгляду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2015 року об`єднано для спільного розгляду і вирішення адміністративні справи №826/1645/15 та №826/1650/15, присвоєно об`єднаним справам №826/1645/15 залучено в якості другого відповідача Міністерство внутрішніх справ України.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2015 року зупинено провадження у справі до розгляду Конституційним Судом України об`єднаного конституційного провадження за конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) п. 6 ч. 1, п.п. 2, 13 ч. 2, ч. 3 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" та за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ч.ч. 3, 6 ст. 1, ч.ч. 1, 2, 3, 4, 8 ст. 3, п. 2 ч. 5 ст. 5, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади".
Відповідно до Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-IX та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року №399, справу №826/1645/15 передано на розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року прийнято адміністративну справу №826/1645/15 до провадження.
07 квітня 2025 представника позивачів до суду першої інстанції подано заяву про доповнення (збільшення) позовних вимог, в якій позовні вимоги виклав у наступній редакції: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_4. від 17 січня 2015 року №53 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" та п. 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, визнати протиправним;
- скасувати наказ начальника ГУ МВС України в місті Києві від 30 січня 2015 року №59 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ;
- поновити ОСОБА_1 з 30 січня 2015 року на посаді старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 1-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованого Головному управлінню;
- стягнути на користь ОСОБА_1 з ГУ МВС України в місті Києві грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 30 січня 2015 року по день поновлення на службі; 
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_4. від 17 січня 2015 року №53 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" та п. 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ МВС України в місті Києві від 30 січня 2015 року №59 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ; 
- поновити ОСОБА_2 з 30 січня 2015 року на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованого Головному управлінню;
- стягнути на користь ОСОБА_2 з ГУ МВС України в місті Києві грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 30 січня 2015 року по день поновлення на службі.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року поновлено провадження у справі, прийнято заяву про збільшення розміру позовних вимог та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано наказ Міністра внутрішніх справ України від 17 січня 2015 року №53 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" та п.п. 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;
- визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 30 січня 2015 року №59 о/с "Щодо особового складу" в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України від 16 вересня 2014 року № 1682-VI "Про очищення влади" та п.п. 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ;
- поновлено ОСОБА_1 з 31 січня 2015 року на посаді старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 1-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованого Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві;
- стягнуто з Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 січня 2015 року по 13 жовтня 2025 року у розмірі 504718,20 грн;
- рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 1-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованого Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, та стягнення з Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі у розмірі 3938,99 грн допущено до негайного виконання;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено;
- визнано протиправним та скасовано наказ Міністра внутрішніх справ України від 17 січня 2015 року №53 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" та п. 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;
- визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 30 січня 2015 року №59 о/с "Щодо особового складу" в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України від 16 вересня 2014 року № 1682-VI "Про очищення влади" та п. 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ;
- поновлено ОСОБА_2 з 31 січня 2015 року на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованого Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві;
- стягнуто з Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 січня 2015 року по 13 жовтня 2025 року у розмірі 337612,12 грн;
- рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованого Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, та стягнення з Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі у розмірі 2634,79 грн допущено до негайного виконання;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач - Міністерство внутрішніх справ України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині задоволених до Міністерства внутрішніх справ України вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у вказаній частині.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини справи.
Апелянт звернув увагу суду на те, що службове розслідування відносно позивачів Міністерством внутрішніх справ України не проводилось, оскільки їх було звільнено з органів внутрішніх справ не за вчинення дисциплінарного проступку, а відповідно до приписів п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади".
Додатково зазначив про те, що звільнення осіб визначених п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" проводиться без проведення відповідної перевірки, а тому процедура звільнення позивачів відбулась з дотримання вимог чинного законодавства, як на момент їх звільнення так і на теперішній час.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апелянт зазначив про те, що саме на позивачів покладено обов`язок довести, що заходи які були застосовані державною та реалізовані відповідачем на час розгляду справи вичерпані і обвинувачення прокурора передбачені ст.ст. 366 та 340 КК України зняті. 
Також зазначив про те, що висновки суду першої інстанції про необхідність проведення перевірки, яка передбачена ч. 14 ст. 5 Закону України "Про очищення влади" до усіх осіб посади яких зазначені у ст. 2 Закону, крім єдиного виключення відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" є хибними, через наявність виключень для застосування заборони займати відповідні посади без проведення перевірки та установлення спеціального порядку ст. Закону України "Про очищення влади".
Звернув увагу суду на те, що Волинський окружний адміністративний суд надав перевагу довідкам про грошове забезпечення позивачів від 25 березня 2015 року, які відображають грошове забезпечення без врахування спеціального порядку та необґрунтовано відхилено довідки надані ГУ МВС в місті Києві разом із запереченнями.
Представник позивачів подав до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг, оскільки звільнення позивачів проведено не за результатами проведеного службового розслідування, а лише за формальними ознаками, які визначені п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади". Крім того, вина позивачів, яка послужила причиною звільнення не встановлена та нічим не доведена.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 у 1993 році прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України, що підтверджується записами його трудової книжки серія НОМЕР_1 (т. 1 а.с.7-8).
Наказом МВС України від 17 січня 2015 року №53 о/с "По особовому складу", відповідно до вимог п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" та згідно з п.п. 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , старшого інспектора дорожньо-патрульної служби 1-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу (т. 1 а.с. 45).
На підставі наказу МВС України від 17 січня 2015 року №53 о/с, ГУ МВС в місті Києві прийнято наказ від 30 січня 2015 року №59 о/с "Щодо особового складу", яким старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , старшого інспектора дорожньо-патрульної служби 1-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції, відповідно до вимог п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" та згідно з п. 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу (т. 1 а.с. 22).
Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 2008 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, про що свідчать записи його трудової книжки (т. 1 а.с. 17-18).
Наказом МВС України від 17 січня 2015 року №53 о/с "По особовому складу", відповідно до вимог п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" та згідно з п.п. 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого сержанта міліції ОСОБА_2 , інспектора дорожньо-патрульної служби 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу (т. 1 а.с. 46).
На підставі наказу МВС України від 17 січня 2015 року №53 о/с, ГУ МВС в місті Києві прийнято наказ від 30 січня 2015 року №59 о/с "Щодо особового складу", яким старшого сержанта міліції ОСОБА_2 , інспектора дорожньо-патрульної служби 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби Державної автомобільної інспекції, відповідно до вимог п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" та згідно з п.п. 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік) за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу (т. 1 а.с. 23).
Вважаючи протиправними оскаржувані накази, позивачі звернулись до суду з позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у зв`язку з відсутністю перевірки, проведеної відповідно до Закону України "Про очищення влади", неможливо вважати факт вчинення такого діяння встановленим у порядку, передбаченому законом.
Відмовляючи в задоволені частини позовних вимог, суд першої інстанції зазначив про те, що 30 січня 2015 року є останнім робочим днем, за який виплачувалося грошове забезпечення та оплата праці позивачам здійснювалася за місцем проходження служби, а саме Управління ДАІ ГУМВС України в місті Києві, відповідно стягнення середнього заробітку повинно відбуватись саме з останнього.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
За змістом ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 5-1 Кодексу законів про працю України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
16 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року №1682-VII.
Згідно з ст. 1 Закону України "Про очищення влади" очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.
У пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" зазначено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб:
1) звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів;
2) інформує Міністерство юстиції України про їх звільнення з посад та надає відповідні відомості про застосування до таких осіб заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону, для їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", у порядку та строки, визначені цим Законом.
В даному випадку суду необхідно встановити чи правомірно відповідачами звільнено позивачів, надавши оцінку відповідності позивача критеріям, визначеним п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади", та наявності підстав для звільнення останніх, на підставі п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади".
Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про очищення влади" очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.
Частиною 3 ст. 1 Закону України "Про очищення влади" визначено, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.
Пунктом 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" встановлено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період, за власним бажанням з відповідної посади працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань", Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України".
Отже заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 Закону України "Про очищення влади", та процедура звільнення за нормами п. 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, може бути застосована у відношенні до позивачів за умови відповідності їх наступним критеріям:
- обіймав посаду працівника правоохоронного органу у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року;
- складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань", Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України".
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, підставою для звільнення позивачів зазначено п. 10 ч. 2 статті 3 Закону України "Про очищення влади" - за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.
Проте відповідачами, на яких покладено обов`язок доказування в адміністративному процесі, не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних доказів, які б підтверджували наявність правових підстав для застосування до позивачів в якості підстави для звільнення п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади".
Посилання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на лист Офісу Генерального прокурора від 09 вересня 2025 року №14/1-33071-14 відповідно до якого досудовим слідством встановлено що ОСОБА_1 виніс 10 завідомо неправдивих рапортів про вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст. 122-2 КУпАП, а ОСОБА_2 вніс завідомо неправдиві відомості до офіційних документів та склав 13 завідомо неправдивих рапортів про вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст. 122-2 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається зі змісту вказаного листа ухвалами:
- Оболонського районного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року у справі №756/16010/18 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів передбачених ч. 1 ст. 366, ст. 340 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито;
- Печерського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року у справі №757/4097/15 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів передбачених ч. 1 ст. 366, ст. 340 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито.
Разом з тим, інших належних доказів на підтвердження складення позивачами чи їх сприяння складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань", Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 14 ст. 5 Закону України "Про очищення влади" звільнення проводиться за наслідками висновку проведеної перевірки.
При цьому, єдиним виключенням є п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади", який установлює, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині першій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону. Особи за зазначеними критеріями звільняються без проведення перевірки.
Таким чином, звільнення на підставі положень Закону України "Про очищення влади" передбачає обов`язкову процедуру, яка полягає у проведенні перевірки особи та можливість її звільнення за результатами такої перевірки, крім випадків, визначених п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади", відповідно до якого особи, які підпадають під зазначені критерії, звільняються без проведення перевірки.
Так Верховний Суд у постановах від 24 січня 2018 року по справі №820/1573/15 та від 17 липня 2020 року по справі №809/934/15 сформував правову позицію відповідно до якої звільнення на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" без дотримання процедури звільнення з органів внутрішніх справ, а саме без проведення перевірки є протиправним, оскільки Закон України "Про очищення влади" передбачає процедуру звільнення без проведення перевірки тільки за ч. 1 ст. 3 цього Закону.
Як вбачається матеріалів справи та не заперечується відповідачами перевірка позивачів не проводилась, відповідні висновки за наслідками проведеної перевірки не складались.
Отже враховуючи встановлені обставини та Висновки Верховного Суду колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення позивачів на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" є незаконним.
Щодо посилання відповідачів, як на підставу звільнення позивачів на п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення № 114), а саме скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, визначає, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому, звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.
Разом з тим, відповідачами не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних доказів, які б підтверджували скоєння позивачем вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу.
Проведення перевірки насамперед має за мету, визначену у ст. 1 Закону України "Про очищення влади", а саме: виявити осіб, що брали участь в управлінні державними справами, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.
Результати такої перевірки підлягають викладенню у висновку, який є обов`язковим, як і ознайомлення з ним особи, щодо якої проводилась перевірка. Такий висновок може бути оскаржений до суду відповідно до ст. 5 Закону України "Про очищення влади".
Так, підставою для застосування до позивачів п. 66 Положення стало вчинення останніми діяння, передбаченого п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади".
Проте, у зв`язку з відсутністю перевірки, проведеної відповідно до Закону України "Про очищення влади", неможливо вважати факт вчинення такого діяння встановленим в порядку, передбаченому законом.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані накази Міністра внутрішніх справ України від 17 січня 2015 року №53 о/с та начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 30 січня 2015 року №59 о/с в частині звільнення позивачів з органів внутрішніх справ на підставі п. 10 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" та п.п. 62 "а", 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ не відповідають критеріям правомірності, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому є такими, що підлягають скасуванню судом як протиправні.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування спірних у цій справі наказів про звільнення позивачів.
Згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Суд першої інстанції вірно поновив позивачів на посадах, які вони обіймали до звільнення, а саме ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 1-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованого Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, а ОСОБА_2 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби (міліція м/б) 4-го взводу роти з обслуговування стаціонарних постів полку дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованого Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.
Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до п.2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
За приписами абз. 3 п. 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відтак, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати.
В обґрунтування апеляційної скарги Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зазначило про те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано довідки про розмір грошового забезпечення від 02 серпня 2022 року, водночас враховано довідки від 25 березня 2015 року.
Згідно з довідкою Управління ДАІ ГУМВС України в місті Києві від 25 березня 2015 року №154 про доходи ОСОБА_1 , останньому нарахована заробітна плата за листопад 2014 року у розмірі 3913,41 грн, за грудень 2014 року 3964,57 грн. Середньомісячний розмір грошового утримання складає 3938,99 грн, середньоденний 129,15 грн (т. 1 а.с. 42). 
Згідно з довідкою Управління ДАІ ГУМВС України в місті Києві від 25 березня 2015 року №155 про доходи ОСОБА_2 , останньому нарахована заробітна плата за листопад 2014 року у розмірі 2222,29 грн, за грудень 2014 року 3047,28 грн. Середньомісячний розмір грошового утримання складає 2634,79 грн, середньоденний 86,39 грн (т. 1 а.с. 43).
Колегія суддів звертає увагу на те, що вказані довідки містять дати та номери, підписи посадових осіб та печатки юридичної особи, а тому є належними доказами для визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, довідки від 25 березня 2015 року №154 та №155 були надані в судовому засіданні 26 березня 2015 року представником Управлінням ДАІ ГУМВС України в місті Києві та долучені Окружним адміністративним судом міста Києва до матеріалів справи, а тому саме зазначені довідки були враховані судом першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив розмір грошового забезпечення позивачів за час вимушеного прогулу, водночас апеляційні скарги не містять інших доводів стосовно невірності розрахунків сум грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова
Судді Є.О. Сорочко
Є.В. Чаку

Повне рішення складено "25" лютого 2026 року.