ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 703/5998/25		
Провадження № 22-ц/821/616/26		
категорія: 331060300 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Фетісової Т. Л.,
секретаря - Кукушкіної А. О.,

учасники справи: 
заявник -  ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ротмістрівської сільської ради Черкаського району Черкаської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Воронкової Юлії Вікторівни на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ротмістрівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, про встановлення факту утримання дітей та проживання однією сім`єю, у складі: головуючого судді Биченка І. Я.,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд із даною заявою.
Заяву мотивував тим, що з 16 грудня 2023 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .
До шлюбу з ним ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , у якому у них народилось троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Цей шлюб було розірвано 02 березня 2020 року.
Зазначає, що ще до офіційного розірвання шлюбу, а саме з 2019 року, він почав проживати з ОСОБА_2 та її дітьми однією сім`єю. Він утримував родину фінансово, займався фізичним та духовним розвитком дітей.
В подальшому у них з ОСОБА_2 народився спільний син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Усі четверо дітей проживають разом з ним і ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та перебувають на його утриманні, оскільки ОСОБА_2 ніде не працює, земельних паїв не має.
Біологічний батько дітей не бере участі у вихованні та фінансовому забезпеченні дітей, ОСОБА_2 повністю розірвала спілкування із колишнім чоловіком, із заявою про призначення аліментів до суду не зверталася.
Просив встановити факт, що він, починаючи з 2019 року фактично проживає однією сім`єю з ОСОБА_2 , її трьома дітьми від попереднього шлюбу та їх спільним сином, а також факт перебування дружини та чотирьох дітей на його утриманні.
Зазначав, що встановлення факту необхідне заявнику для належного оформлення складу його родини та для реалізації подальших прав дітей і сім`ї, у тому числі соціальних та правових гарантій як багатодітної родини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 – відмовлено повністю.
Рішення мотивоване тим, що заявником не доведено що факт, про встановлення якого просить заявник, породжує для нього особисті немайнові чи майнові права, підтверджує наявність чи відсутність неоспорюваних прав з урахуванням визначеної ОСОБА_1 мети встановлення факту, що є завданнями окремого провадження.
Крім того, ОСОБА_2 до 01 квітня 2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, що виключає можливість встановлення факту спільного проживання у період з 2019 року по 01 квітня 2020 року. В подальшому вона уклала шлюб з ОСОБА_1 , що також виключає можливість встановлення такого факту. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Воронкова Ю. В. оскаржила його в апеляційному порядку та просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2025 року.
Ухвалити нове рішення, яким встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю разом із дітьми за період, який буде визначений судом апеляційної інстанції та встановити факт перебування дітей на утриманні ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд проігнорував, що Порядок виготовлення і видачі посвідчень батьків багатодітної сім`ї та дитини з багатодітної сім`ї (постанова КМУ № 209 від 02.03.2010) прямо передбачає можливість підтвердження факту виховання дітей від попереднього шлюбу рішенням суду.
Таким чином, саме встановлення юридичного факту в судовому порядку є передбаченим законом механізмом підтвердження статусу сім`ї у випадку повторного шлюбу та наявності дітей від попередніх шлюбів.
Судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що предметом заяви було не встановлення виключного чи замісного аліментного обов`язку, а підтвердження фактичного утримання дітей скаржником у складі його сім`ї.
Додатково судом першої інстанції було проігноровано той факт ОСОБА_3 був мобілізований, хоча за законом мав право на відстрочку в зв`язку із наявністю трьох дітей. Однак з причин недоведеності факту утримання малолітніх дітей він був мобілізований до лав ЗСУ.
Суд фактично підмінив предмет доказування, ототожнивши встановлення факту утримання з питанням аліментних зобов`язань біологічного батька, що регулюється нормами Сімейного кодексу України та не є предметом цієї справи.
Наголошує, що суд не надав оцінки можливості встановлення факту проживання однією сім`єю у період з 01.04.2020 до 16.12.2023, коли попередній шлюб був припинений, а новий - ще не укладений.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник Військової частини НОМЕР_1 – Шабельнікова Н. В.,просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2025 року по справі № 703/5998/25 – без змін. 
Зазначає, що мотиви та підстави, зазначені в даній скарзі щодо скасування рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2025 року у даній справі є безпідставними та необґрунтованими, а натомість рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі факти обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та правильно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, які надавались суду, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 15 січня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 березня 2020 року по справі № 703/4191/29, що набрало законної сили 01 квітня 2020 року, цей шлюб було розірвано (а.с. 55-56).
У шлюбі у них народилось троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження серій, відповідно, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та НОМЕР_4 (а.с. 11, 13-14).
Відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , 16 грудня 2023 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 (а.с. 17).
Згідно зі Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 12).
Згідно з довідкою Ротмістрівської сільської ради від 06 серпня 2025 року та акту обстеження умов проживання від цієї ж дати ОСОБА_1 разом із своєю дружиною ОСОБА_2 разом з їх спільним сином та трьома дітьми ОСОБА_2 від попереднього шлюбу проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Діти знаходяться на їх утриманні (а.с. 19-20).
ОСОБА_4 навчається в ДНЗ «Смілянський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» з 02.09.2024, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 навчаються в КЗ «Мельниківська гімназія Ротмістрівської сільської ради», ОСОБА_7 відвідує заклад дошкільної освіти «Дзвіночок» - структурний підрозділ КЗ «Мельниківська гімназія Ротмістрівської сільської ради», що підтверджується довідками цих навчальних закладів від 06 серпня 2025 року та 11 серпня 2025 року (а.с. 21-24).
Відповідно до характеристик ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з навчальних закладів батьки завжди цікавилися шкільними справами своїх синів, консультуються з педагогами щодо виховання та навчання, беруть активну участь у роботі батьківського комітету класу та сумлінно виконують свої батьківські обов`язки (а.с. 27-29, 50).
Згідно з відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з 2019 року працює та отримує відповідний дохід (а.с. 51-52).
Відповідно до довідки Смілянського управління Черкаської філії Черкаського обласного центру зайнятості від 11.08.2025 ОСОБА_2 на обліку в цьому управлінні не перебуває (а.с. 25).

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Військової частини НОМЕР_1 – Шабельнікову Н. В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
– факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
– встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
– заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
– чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Тими самими критеріями керувалася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).
Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито – закриває провадження у ній.
Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19).
З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, – позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.
У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить установити факт його проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , трьома пасинками – дітьми його дружини під попереднього шлюбу та спільним ОСОБА_2 із заявником малолітнім сином.
Метою встановлення зазначеного факту заявник визначив підтвердження факту утримання заявником дітей для реалізації подальших прав дітей і сім`ї, у тому числі соціальних та правових гарантій у якості багатодітної родини. Іншої мети звернення до суду заявником не зазначено.
У ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).
У ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. ст. 122 та 125 цього Кодексу.
У ст. 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст. ст. 150, 151 СК України.
За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. 1- ч. 4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).
Згідно з ч. 1 - ч. 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Суд може звільнити вітчима, мачуху від обов`язку по утриманню падчерки, пасинка або обмежити його певним строком, зокрема у разі: 1) нетривалого проживання з їхнім матір`ю, батьком; 2) негідної поведінки у шлюбних відносинах матері, батька дитини (ст. 268 СК України).
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (ст. ст. 164, 180 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження утримання дитини вітчимом необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав біологічного батька обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.
Подібні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) та у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), від 18 жовтня 2024 року у справі № 613/1674/23 (провадження № 61-5903св24), від 06 листопада 2024 року у справі № 468/1025/23 (провадження № 61-14070св23).
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.
Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.
Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право.
У постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Факт утримання дітей не біологічним батьком, а вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини (постанови Верховного Суду від 04 грудня 2024 року у справі № 551/812/23 (провадження № 61-9313св24), від 15 серпня 2025 року у справі № 709/1954/24 (провадження № 61-3860св25)).
Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2025 року у справі № 295/8334/24 (провадження № 61-8677св25) зазначив, що доведення факту перебування на утриманні дітей пов`язане із настанням (існуванням) обставин, за яких їх рідний батько не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дітей, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Факт перебування на утримані дітей особою, яка не є їхнім батьком, не може встановлюватись у безспірному порядку або за згодою лише матері дітей, або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дітей.
В цілому, встановлення заявленого ОСОБА_1 факту безпосередньо впливає на обсяг прав та обов`язків біологічного батька дітей – ОСОБА_3 який заперечує проти визнання факту повного утримання його дітей вітчимом. За таких обставин встановлення зазначеного факту може мати негативні правові наслідки для біологічного батька, зокрема щодо виконання ним батьківського обов`язку з утримання дітей.
З огляду на наведене у справі наявний спір про право, а саме спір щодо участі біологічного батька у матеріальному забезпеченні дітей та/або ухилення від такого забезпечення, який відповідно до закону підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України).
Відмовляючи у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції, хоча і встановив, що батько дітей бере участь у вихованні дітей, що не заперечувала мати дітей ОСОБА_2 , проте, суд не врахував, що у цій конкретній справі факт проживання однією сім`єю заявника і ОСОБА_2 та її дітьми від попереднього шлюбу, а також факт перебування дітей на утриманні не біологічного батька, а вітчима, не може встановлюватися у безспірному порядку за правилами окремого провадження, оскільки таке питання завжди пов`язане з оцінкою належного виконання або невиконання біологічним батьком своїх батьківських обов`язків та безумовно впливає на права й законні інтереси дітей.
За встановлених у цій справі обставин, мети встановлення відповідного факту проживання однією сім`єю, перебування на утриманні та вихованні ОСОБА_1 , пасинків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , у яких є біологічний батько – ОСОБА_3 , який заперечує проти встановлення такого факту, та заявлених вимог, які є взаємопов`язаними, подана ОСОБА_1 заява не підлягала розгляду в порядку окремого провадження.
Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 14 січня 2026 року у справі № 333/6839/24 (провадження № 61-2566св25), у постанові Верховного Суду від 14 січня 2026 року у справі № 333/6839/2421січня 2026 року у справі № 739/1677/24, (провадження № 61-13363св25).
Отже, заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.
Колегія суддів зауважує, що залишення без розгляду заяви не позбавляє заявника права звернутися до суду з відповідним позовом у порядку позовного провадження і доводити вищевказані факти на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Отже, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із залишенням заяви без розгляду з підстав, передбачених ч. 6 ст. 294 та ч. 4 ст. 315 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Воронкової Юлії Вікторівни – задовольнити частково.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2025 року – скасувати.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Ротмістрівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, про встановлення факту утримання дітей та проживання однією сім`єю - залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 23 квітня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Т. Л. Фетісова