КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа № 752/1893/25
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4167/2026 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Рейнарт І.М. 
суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
при секретарі Кононовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Коткової Ольги Анатоліївни на ухвалу судді Святошинського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року (суддя Ключник А.С.) про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна про встановлення факту родинних відносин, 

встановив:

у грудні 2024 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила:
встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є тіткою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є її двоюрідним братом.
Мотивуючи позовну заяву, позивачка зазначала, що у квітні 2024 року вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Синиці Т.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті двоюрідного брата - ОСОБА_4 , однак 20 квітня 2024 року нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, мотивовану, у тому числі, відсутністю документів, що підтверджують її родинні відносини із спадкодавцем ОСОБА_4 .
Позивачка посилалась на те, що вона не має можливості документально підтвердити факт того, що померлий ОСОБА_4 є її двоюрідним братом, а ОСОБА_3 - матір`ю, відтак не може реалізувати свої права як спадкоємець третьої черги за померлим ОСОБА_4 . При цьому, спадкоємці першої та другої черги у ОСОБА_4 відсутні.
Ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Коткова О.А. просить ухвалу судді скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду 

першої інстанції, посилаючись на порушення суддею норм процесуального права.
Представник позивачки зазначає, що суддя першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, детально не дослідив зміст позовної заяви та прийшов до помилкового висновку, що дана справа підлягає розгляду у порядку окремого провадження, а не позовного, оскільки у позовній заяві зазначено, що позивачка зверталась до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин у порядку окремого провадження, однак ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2024 року у справі № 456/3650/24 її заяву було залишено без розгляду та роз`яснено, що оскільки між нею та ОСОБА_2 наявний спір про право щодо спадкування майна після смерті ОСОБА_4 , справа підлягає розгляду у порядку позовного провадження. Вказана ухвала не була оскаржена та набрала законної сили, а викладені у ній висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду з даного приводу.
Також, представник позивачки вважає, що суддя першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, пославшись на п. 1 ч. 1 статті 186 ЦПК України, як на підставу відмови у відкритті провадження, тоді як дана норма підлягає застосуванню виключно у випадку, коли заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
Крім цього, представник позивачки вважає, що суддею місцевого суду було необґрунтовано обмежено позивачку у доступі до правосуддя, оскільки вона звернулась з даним позовом ще у грудні 2024 року, однак майже через рік провадження у справі ще не відкрито, що є суттєвим порушенням прав позивачки на доступ до правосуддя. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Т.В., будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.162-163), у судове засідання не з`явилася, направила до Київського апеляційного суду заяву про розгляд справи у її відсутність, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Коткової О.А. та представника ОСОБА_2 - адвоката Судоплатової Г.В., які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі у порядку цивільного судочинства, суддя першої інстанції виходив з того, що вимоги про встановлення факту родинних відносин не підлягають розгляду в порядку позовного провадження, оскільки застосування визначеного позивачем способу захисту не тягне за собою настання правових наслідків за відсутності заявленої окремої позовної вимоги про розв`язання спору про право сторони цивільного процесу, за наявності спору між сторонами, а також враховуючи відсутність, в розумінні положень ст. 315 ЦПК України, підстав для встановлення такого юридичного факту одразу в порядку позовного провадження.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком судді з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Частиною 4 статті 315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка зазначала, що з метою встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем, вона зверталася з відповідною заявою до Стрийського міськрайонного суду Львівської області, який ухвалою від 13 листопада 2024 року залишив її заяву без розгляду, оскільки між нею та відповідачкою існує спір про право щодо спадкування спадщини ОСОБА_4 (справа № 456/3650/24).
У постанові Верховного Суду від 27 вересня 2024 року у справі № 570/6628/23 зазначено, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.»
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
У позовній заяві позивачка зазначала, що вона є спадкоємцем ОСОБА_4 третьої черги, проте не має належних документів, які підтверджують вказані обставини. При цьому спадкоємців ОСОБА_4 першої та другої черги немає.
Зі змісту ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 листопада 2024 року вбачається, що із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса Пасєкунова Т.І., посилаючись на те, що вона є спадкоємцем 

четвертої черги, яка заперечила у судовому засіданні проти заяви ОСОБА_1 (с.с.39-41).
Отже, між спадкоємцями ОСОБА_4 виник спір про право на спадкування його спадщини, а відтак встановлення факту родинних відносин спадкоємця та спадкодавця не може розглядатися у порядку окремого провадження.
Суддя першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та неправомірно відмовив у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 .
Та обставина, що у позовній заяві ОСОБА_1 не заявила вимоги про визнання права на спадкове майно, не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.
Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Отже, ухвала судді про відмову у відкритті провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку. Виходячи з конструкції частини першої статті 6 Конвенції, можна зробити висновок, що в ній закріплено такі елементи права на судовий захист: 1) право на розгляд справи; 2) справедливість судового розгляду; 3) публічність розгляду справи та проголошення рішення; 4) розумний строк розгляду справи; 5) розгляд справи судом, встановленим законом; 6) незалежність і безсторонність суду. Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом.
При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.
Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Наприклад, ЄСПЛ у п. 52 рішення від 19 червня 2001 року в справі «Креуз проти Польщі» (заява № 28249/95) зазначив: «Суд повторює, як він уже постановляв у багатьох випадках, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право подавати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, це положення, яке містить у собі «право на суд», з якого випливає право доступу до суду, тобто право порушувати провадження у суді в цивільних справах, становить лише один аспект; однак це є той аспект, який дійсно робить можливим використання подальших гарантій, закладених у пункті 1 статті 6. Такі характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено. І в цивільних справах навряд чи можна уявити верховенство права без можливості мати доступ до суду (рішення Суду «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1975 року, "Z та інші проти Сполученого Королівства" (№ 29392/95)».
У рішенні «Меньшакова проти України» (заява № 377/02) від 8 квітня 2010 року ЄСПЛ також виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: «Суд повторює, що п. 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, 

згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
Оскільки ухвала про відмову у відкритті провадження у порядку цивільного судочинства постановлена з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коткової Ольги Анатоліївни задовольнити.
Ухвалу судді Святошинського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2025 року скасувати, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна про встановлення факту родинних відносин направити до Святошинського районного суду міста Києва для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 6 березня 2026 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук