Справа № 347/2455/24
Провадження № 1-кп/347/115/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2026 р. м.Косів
Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , 
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_7 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Косів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024091190000301 від 10.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, депутатом не являється, не працевлаштований, інваліда ІІІ групи, раніше не судимого, 
- обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, 
в с т а н о в и в: 
ОСОБА_4 спричинив умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження).
Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.
Близько 01:00 год. 08.09.2024р. у приміщенні житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання між ОСОБА_4 та дружиною ОСОБА_7 на побутовому грунті виник словесний конфлікт, що супроводжувався висловлюваннями в сторони один одного.
У ході розвитку зазначеного конфлікту неповнолітній син ОСОБА_7 - ОСОБА_6 , з метою припинення конфлікту зловив та погянув ОСОБА_4 за футболку, внаслідок чого останній впав.
У свою чергу, ОСОБА_4 піднявшись, підійшов до неповнолітнього пасинка ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю неповнолітньому ОСОБА_6 , однак не бажаючи настання таких наслідків, але свідомо припускаючи настання такої шкоди, схопив останнього за праву китицю, після чого стиснув її власною рукою.
Внаслідок таких дій ОСОБА_4 неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла IV п`ясткової кістки та головки IV п`ясткової кістки зі зміщенням.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта від 07.10.2024 виявлені у неповнолітнього ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла IV п`ясткової кістки та головки IV п`ясткової кістки зі зміщенням, відносяться до тілесних ушкоджень середньої важкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у спричиненні умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження) ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що він визнає себе винним за спричинення потерпілому тілесних ушкоджень з необережності, а не навмисних, як кваліфіковані його дії у даному кримінальному провадженні. З цих підстав пояснив, що вночі його заболіла нога та він захотів пити води. Крикнув на дружину, яка в той час перебувала на кухні зі знайомою, щоб вона принесла води, і так як вона не принесла води він сам підійшов на кухню. На крик вийшов потерпілий, який потягнув його за футболку, внаслідок чого він з необережності зловив його за руку і зламав палець. Також зазначив, що раніше жодних конфліктів з потерпілим він не мав та ОСОБА_6 жодних претензій до нього не має.
Незважаючи на невизнання вини самим обвинуваченим, його винність доводиться зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.
Допитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_6 в присутності законного представника ОСОБА_7 пояснив, що в нього з обвинуваченим хороші стосунки та між ними раніше не було жодних конфліктів. 08.09.2024р. обвинувачений кричав чому йому не принесли воду. Також пояснив, що під час того як обвинувачений падав, він зловив його за руку та зламав палець. Будь-який претензій до обвинуваченого не має та не бажає йому суворої кари.
Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона 08.09.2024р. перебувала в гостях у обвинуваченого та його дружини. Вони в той вечір випивали та обвинувачений пішов спати. Вона сиділа на кухні з дружиною обвинуваченого ОСОБА_9 , коли ОСОБА_10 проснувся і захотів пити води, а так як його не почули, то він сильно злий забіг на кухню. Син ОСОБА_9 , з метою захисту матері, забіг в кімнату і в той час стався прикрий випадок в ході якого обвинувачений схопив потерпілого за палець і він зламався. Також вказала, що ніхто нікому спеціально не хотів наробити шкоди, просто відбувся незрозумілий збіг обставин. Крім цього пояснила, що обвинувачений мав контузії і не завжди себе адекватно веде.
Також вина обвинуваченого доводиться матеріалами справи, письмовими доказами, а саме:
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується або іншої події) від 09.09.2024р., згідно якого ОСОБА_7 звернулася із заявою до Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень з необережності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-запитом про залучення психолога;
-протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 04.10.2024р. та описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали, а саме ренгенологічні дослідження, копія журналу приймального покою, догоспітальний клінічний протокол хворого №6523;
- висновком експерта №83 від 07.10.2024р., згідно якого у неповнолітнього ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла IV п`ясткової кістки та головки IV п`ясткової кістки зі зміщенням, відносяться до тілесних ушкоджень середньої важкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя.
Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.
Під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд. Даних обставин під час розгляду кримінального провадження та недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 85-89 КПК України судом не встановлено.
Як вбачається з матеріалів справи порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), тобто певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій у даному кримінальному провадженні дотриманий, про що свідчать надані стороною обвинувачення копії матеріалів кримінального провадження. 
Як наслідок, суд сприймає надані стороною обвинувачення докази як належні та допустимі, які у своїй сукупності доводять обставини, визначені ст.91 КПК України та через їх призму останні сприймаються судом, як дійсні.
Тобто, отримані судом докази у кримінальному провадженні, суд вважає є належними, достовірними та допустимими, які підтверджують існування обставин, щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
Аналізуючи пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 та сукупність досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого діяння і його умисні дії, які виразилися у спричиненні умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження), що передбачено ч.1ст.122 КК України.
Щодо доводів сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_4 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України, оскільки обвинуваченийне мав умислу на спричинення потерпілому тілесного ушкодження, а спричинив його з необережності, суд знаходить неналежним та такими, що суперечить доказам дослідженим у судовому засіданні. 
Зокрема, висновком експерта №83 від 07.10.2024р., згідно якого у неповнолітнього ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла IV п`ясткової кістки та головки IV п`ясткової кістки зі зміщенням. Вказане тілесне ушкодження відноситься до тілесних ушкоджень середньої важкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя, тобто вказують на малоймовірність їх спричинення обвинуваченим з необережності. 
Також допитаний в судовому засіданні обвинувачений сам підтвердив ті обставини, що він схопив за руку потерпілого ОСОБА_6  та зламав йому палець, тобто в судовому засіданні підтвердив вчинення ним кримінального правопорушення, однак стверджував, що в його діях був відсутній умисел. 
Суд відкидає як необґрунтовані такі твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про відсутність умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються сукупністю інших досліджених судом доказів.
За таких обставин, суд оцінює вказані вище твердження обвинуваченого та його захисника, як такі, що пов`язані з намаганням обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та, які спростовуються сукупністю інших досліджених по справі доказів.
Покази свідка ОСОБА_8 суд бере до уваги в частині того, що вона ствердила, що обвинувачений був сильно злий та схопив потерпілого за палець і він поламався. В іншій частині суд відноситься критично до показів вказаного свідка, а також потерпілого, який ствердив, що під час того як обвинувачений падав він схопив його за руку, оскільки такі покази спрямовані на користь обвинуваченого, оскільки з потерпілим обвинувачений перебуває у сімейних відносинах, а з свідком у дружніх відносинах.
Суд визнає, що потерпілий, свідок, обвинувачений частково дали суду правдиві показання, які відповідають фактичним обставинам справи, узгоджуються між собою та іншими доказами, дослідженими судом.   
При цьому також твердження свідка про те, що обвинувачений є людиною, яка внаслідок несення військової служби мав контузії і не завжди себе адекватно веде, вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України не спростовує.
Крім цього, обвинуваченим на досудовому слідстві не оскаржувалися дії працівників поліції щодо обставин даної справи та жодних претензій він до них не пред`являв. 
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. 
При визначенні виду й міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи й особу обвинуваченого. 
Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого є те, що обвинувачений щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяв розкриттю даного кримінального правопорушення.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, вказаних в ст.67 КК є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває в сімейних відносинах.
Суд при призначенні покарання також враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно, є інвалідом ІІІ групи, учасником бойових дій у ЗСУ, що стверджується характеристикою Косівської міської Косівського району Івано-Франківської області від 23.09.2024р. №1874, на обліках в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не знаходиться, згідно інформації КНП «Косівська ЦРЛ» від 17.09.2024р., раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. 
В силу вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. 
А тому, покарання ОСОБА_4 слід призначити у виді обмеження волі, тобто у межах санкції ч.1 ст.122 КК України.
Проте, з врахуванням вимог чинного законодавства, тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаюється у вчиненому, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, згідно з положеннями ст.75 КК України, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним й достатнім для його виправлення та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому.
Речові докази кримінальному провадженні відсутні.
Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов потерпілим ОСОБА_6 не заявлявся.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався та відсутні підстави для його обрання на цій стадії судового розгляду.
Керуючись ст.ст. 374, 376 КПК України, суд - 

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. 
В силу ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов"язки.
В силу ч.1 п.п.1,2 та ч.3 п.2 ст. 76 КК України зобов"язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, а також періодично з”являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. 
Запобіжний захід не обирався.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Копію вироку сторонам вручити негайно.

Суддя   ОСОБА_1