ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 336/5691/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області
на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 липня 2025 року (суддя О.А. Савеленко)
у справі № 336/5691/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області
про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, в якому просив:
визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4939277 від 10.06.2025 про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП;
провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в діях позивача події і складу адміністративного правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач був зупинений співробітником поліції із зазначенням в якості причини порушення вимоги дорожнього знаку 3.41 Стоп-контроль. Після того, як позивач попросив надати докази вчинення ним правопорушення, позивачу було пред`явлено відеозапис незрозумілого походження, на якому не можна було встановити об`єктивно усі обставини ситуації, що склалася. Усвідомлюючи, що наявність належних та допустимих доказів знаходиться під сумнівом, співробітник поліції вирішив повідомити водію, що нібито ним не було ввімкнено аварійну світлову сигналізацію одразу після зупинки автомобіля, а тому прийняв рішення скласти відносно позивача постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення. До того ж, поліцейськими було невірно кваліфіковано дії водія.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 липня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив з того, що поліцейським неправильно кваліфіковано виявлене порушення водія за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що мало наслідком протиправне притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказаною нормою. Порушення водієм пункту 9.9 «б» Правил дорожнього руху не може бути кваліфіковано за ч. 2 ст. 122 КУПАП.
За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, у зв`язку з чим постанова серії ЕНА№ 4939277 від 10.06.2025 підлягає скасуванню, а справа закриттю. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скаржник вказує, що згідно ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського. Вважає, що поданий до матеріалів справи відеозапис підтверджує порушення позивачем ПДР, за що передбачено відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП. Наполягає, що спірна постанова є правомірною.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4939277 від 10.06.2025 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, складеної відносно позивача, 10.06.2025 о 14 годині 49 хвилин у м. Запоріжжя, дорога С080712 під`їзд до станції Ростуще ППЗ, водій керуючи транспортним засобом ВАЗ 21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимогу дорожнього знака 3.41, проїзд без зупинки заборонено, після зупинки поліцейським водій не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив пункт 9.9 «б» ПДР, порушення ввімкнення аварійного світлового сигналу у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. На позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.
Вважаючи, що постанова серії ЕНА № 4939277 від 10.06.2025 підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до ч.2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, ч.2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема у випадку порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.
Відповідно до положень п.9.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, попереджувальним сигналом є, в тому числі, увімкнення аварійної сигналізації.
Згідно пп. «б» п.9.9 ПДР аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського.
Відтак, оскільки зупинка на вимогу поліцейського передбачає зміну напрямку руху транспортного засобу, а аварійна сигналізація є попереджувальним сигналом та має бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність ввімкненої аварійної сигналізації у разі зупинки на вимогу поліцейського є порушенням, відповідальність за яке визначена ч.2 ст. 122 КУпАП.
Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до спірної постанови став той факт, що позивач під час зупинки на вимогу поліцейського не ввімкнув аварійну сигналізацію, чим порушив ПДР.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.
Так, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:
1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;
2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;
3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;
4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;
5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В спірному випадку, факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, зафіксованого в оскаржуваній постанові, підтверджується відеозаписом, що здійснювався у відповідності до вимог ст.40 Закону України «Про національну поліцію».
З відеозапису, долученого до матеріалів справи під номером АЕ0250-20250701ТО, вбачається факт керування позивачем транспортним засобом ВАЗ 21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 . На фрагменті відеозапису зафіксовано, що після зупинки на вказаному транспортному засобі не ввімкнено аварійну світлову сигналізацію. Крім того, аварійна сигналізація не була ввімкнена позивачем і в подальшому. 
Згідно ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний, в тому числі виконувати передбачені законом вимоги поліцейського. У випадку подання сигналу про зупинку водій зобов`язаний: зупинити транспортний засіб з дотриманням вимог Правил дорожнього руху.
Також згідно п.2.4 ПДР водій на вимогу поліцейського повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил. 
Отже, за таких обставин водій має виконати приписи пп. «б» п.9.9 ПДР незалежно від причин зупинки, підстави для звільнення від такого обов`язку норми чинного законодавства не містять.
Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем дійсно порушені Правила дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.122 КУпАП, а отже спірна постанова серії ЕНА № 4939277 від 10.06.2025 є правомірною.
Суд першої інстанції під час розгляду справи не дослідив обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. 
Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 липня 2025 року у справі № 336/5691/25 – скасувати, ухвалити нове рішення.
В позові відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, оскарженню не підлягає (ст.272, ч.5 ст.328 КАС України).

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров