ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4156/26 Справа № 214/11925/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,
секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач суддя Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Ковтун Наталія Григорівна,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2026 року, яка постановлена суддею Ткаченко С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення відсутні,

ВСТАНОВИВ

У грудні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до відповідача судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Ковтун Н.Г., в якому просив суд визнати дії відповідача як порушення норм законодавства України щодо ненадання інформації по суті розгляду справи №214/995/22 за позовом ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» стосовно незастосування суддею при розгляді справи судової практики про обов`язковість встановлення факту вчинення споживачем порушення на ринку несанкціонованого відбору природного газу, зобов`язавши суддю Ковтун Н.Г. надати йому повну інформацію по суті, що запитувалась згідно звернень від 01.09.2025 року та 17.10.2025 року у встановлений законом десятиденний строк.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2025 року підсудність справи №214/11925/25 визначено Довгинцівському районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 
Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2026 року відмовлено у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Ковтун Н.Г. про визнання незаконною відмову у наданні відповіді на звернення та витребування відповіді.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2026 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що порушення судом норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали. Суд застосував висновки Верховного Суду викладені постановах, що не регулюють спірні правовідносини по справі №214/11925/25, та не застосував висновки викладені в постановах Верховного Суду, що регулюють спірні правовідносини. Суд проігнорував судове рішення Дніпровського районного суду, який керуючись ч. 1 ст. 26 ЦПК України визначив підсудність позову скаржника як цивільну справу та визначив Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу, на який покладено законом розгляд цивільних справ. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи. 
Позивач ОСОБА_1 надав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, вимоги апеляційної скарги, позову підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що з огляду на підстави та зміст позову, позов не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, оскільки оскарження вчинення (не вчинення) судом (суддею) у відповідній цивільній справі процесуальних дій у ухвалення у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді). 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з ч. 1, 11 ст. 49 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII) суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. За шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.
Законом встановлено імунітет суду і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї зі справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» (Plakhteyev and Plakhteyeva v. Ukraine)).
Подібний висновок висловлено Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 01 березня 2017 року у справі №6-3139цс16, в якій зазначено, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.
Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (ч. 1, 3 ст. 6 Закону №1402-VIII).
Закони України не передбачають розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.
Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.
Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.
Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.
Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду, про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених ст.1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України).
Відповідний правовий висновок також викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №454/3208/16-ц (провадження №14-500цс19).
За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» (Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року).
Відсутність правової регламентації можливості оскаржити процесуальні рішення судді інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за такі рішення є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.
Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.
Правові висновки щодо відповідальності судді чи суду викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №454/143/17-ц (провадження №14-185цс18), від 21 листопада 2018 року у справі №757/43355/16-ц (провадження №14-399цс18), від 29 травня 2019 року у справі №489/5045/18 (провадження №14-191цс19), від 20 листопада 2019 року у справі №454/3208/16-ц (провадження №14-500цс19).
Разом з тим, суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №686/31901/19 (провадження №61-6964св20) та від 12 січня 2022 року у справі №760/8141/19 (провадження №61-269св20).
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2025 року визначено підсудність для розгляду цивільної справи №214/11925/25 за позовом ОСОБА_1 до судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Ковтун Н.Г. про визнання незаконною відмову у наданні відповіді на звернення та про витребування відповіді, Довгинцівському районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 
У січні 2026 року справа надійшла до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та за результатами автоматизованого розподілу була передана судді Ткаченко С.В.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 01 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до відповідача з запитом про надання інформації – чому при ухваленні судового рішення по справі №214/995/22 не застосована узагальнена судова практика про обов`язковість встановлення факту вчинення споживачем правопорушення на ринку природного газу щодо несанкціонованого відбору природного газу, пошкодження цілісності пломб, що впливає на результати вимірювання, внаслідок чого витрата природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується, застосування яких зобов`язує процесуальне право України. 17.10.2025 року він повторно звернувся з аналогічною заявою до відповідача. В порушення вимог законодавства України відповідь по суті питання визначені у зверненнях від 01.09.2025 року та 17.10.2025 року не була надана. 
Просить задовольнити позов, визнавши дії судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Ковтун Н.Г. щодо ненадання інформації по суті звернень ОСОБА_1 від 01.09.2025 року та від 17.10.2025 року, як порушення норм законодавства України, зобов`язати суддю Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Ковтун Н.Г. надати ОСОБА_1 повну інформацію по суті звернень від 01.09.2025 року та 17.10.2025 року. 
З наведеного вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дії судді Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Ковтун Н.Г. та зобов`язання її вчинити певні процесуальні дії, а тому колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за даною позовною заявою, оскільки оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається та не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та без порушення норм процесуального законодавства, яке призвело до постановлення помилкової ухвалу, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2026 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 31 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: