Справа № 137/25/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"18" лютого 2026 р.
Літинський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Верещинської Я.С.,
за участю секретаря судового засідання Хижук Л.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду в с-щі Літин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі,
ВСТАНОВИВ:
Позиція позивача
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом про скасування постанови серії АВ №00009497 від 22.12.2025 та закриття провадження у справі.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що постановою серії АВ №00009497 від 22.12.2025 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00грн. У постанові зазначено, що 17.12.2025 року о 14 год 13 хв, за адресою: М-30, км 332+910, Хмельницька обл., зафіксовано транспортний засіб DAF XF 460, ДНЗ НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7.550 % (3.02 тонн) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн. Пояснює, що дійсно являється власником транспортних засобів DAF XF 460, ДНЗ НОМЕР_1 (сідловий тягач) та SCHWARZMUELLER, ДНЗ АВ1326XG (спеціалізований напівпричіп контейнеровоз). DAF XF 460, ДНЗ НОМЕР_1 та SCHWARZMUELLER, ДНЗ АВ1326XG є двовісним автомобілем (тягач) з тривісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метрів. Даний факт є ключовим в правовій позиції позивача, так як саме від категорії транспортного засобу та причепу залежить норматив допустимих навантажень у розумінні п.22.5 ПДР України. Крім того, зазначає, що на контейнеровозі SCHWARZMUELLER, ДНЗ АВ1326XG, встановлено змінний кузов, про що надає договір позички №ПЗК 13/01/2020 від 13 січня 2020 року та фотознімки даного транспортного засобу, на яких видно фітінги на які кріпиться змінний кузов та табличка виробника. Вважає, що відповідачем під час винесення спірної постанови не було враховано, що транспортний засіб за своєю категорією є двовісним автомобілем (тягач) з тривісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метрів. Вимоги щодо граничного допустимого навантаження щодо визначення загальної маси транспортного засобу для контейнеровозів, які визначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху України не були враховані відповідачем. Адже саме змінний кузов під час перевезення був встановлений на контейнеровозі SCHWARZMUELLER, ДНЗ АВ1326XG. Позивач же вважає, що гранично допустиме навантаження загальної маси для даної категорії та типу транспортного засобу (разом із причепом) є 42 тон.
Позиція відповідача
Від представника відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив представник відповідача мотивує тим, що 17.12.2025 о 14 год 13 хв, за адресою М-30, км 332+910, Хмельницька обл., автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб DAF XF 460, ДНЗ НОМЕР_2 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,550% (3.02 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Пояснює, що здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному транспорті здійснюється за допомогою встановлених на автомобільних дорогах автоматичних пунктів – комплексів технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі, вимірювати загальну масу транспортного засобу; визначати кількості осей транспортного засобу; вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу тощо. Тобто, суть процесу автофіксації правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті полягає у забезпеченні прозорості фіксації порушень, зменшення участі посадових осіб у вказаному процесі, що спрямовано на об`єктивну оцінку обставин та фактів вчинення правопорушення. Звертає увагу суду на те, що Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174 не передбачено фіксування відомомстей про напівпричіп. На переконання представника, постанова, яка оскаржується позивачем у цій справі, за своїм змістом повністю відповідає вимогам нормативно правових актів та містить необхідну інформацію, згідно якої уповноваженою посадовою особою відповідача було встановлено подію, склад адміністративного правопорушення та правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності згідно частини 2 статті 132-1 КУпАП. Перевищення нормативних габаритних параметрів транспортного засобу, визначених пунктом 22.5 ПДР України, встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, як передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010 (OIML R 134-1:2006, IDT). Усі показники габаритно–вагового контролю досліджено та підтверджено уповноваженою посадовою особою Укртрансбезпеки при розгляді справи про правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, використовуючи інформаційні файли, шляхом накладення особистого кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що мають вбудовані апаратнопрограмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання. Помилковими та необґрунтованими вважають твердження позивача про необхідність застосування максимально дозволеної маси навантаження в розмірі 42 тонни. Перш за все наголошує, що будь-яких доказів щодо здійснення позивачем вантажного перевезення саме змінним кузовом, ідентифікації такого кузова, доказів щодо придбання або використання змінного кузову до суду позивачем не надано. З фотознімків доданих до оскаржуваної постанови вбачається, що вказаний у постанові сідловий тягач з напівпричепом, який перевозив предмет з ознаками контейнеру з тентованим верхом не містив будь-якого маркування. Змінні кузови, які в розумінні Порядку №521 є обладнанням до колісного транспортного засобу підлягають сертифікації. При цьому, позивачем на підтвердження доводів позовної заяви до матеріалів справи також не долучено й сертифікатів змінного кузову, яким згідно тверджень позивача перевозився вантаж. Саме маркування є однією із ознак, яка підтверджує, що в момент фіксації на контейнеровозі знаходиться сертифіковане та перевірене обладнання для перевезення вантажу з назвою «контейнер (змінний кузов)», а не будь-яке інше, адже виключно при перевезенні «контейнера (змінного кузову)» можливе застосування підвищеного вагового нормативу в розмірі 42 тонни.
Рух справи в суді
Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 12.01.2026 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Розгляд справи
Оскільки, відповідно до вимог ст.262 КАС України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.
Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Заходи забезпечення позову та доказів не вживались. Інші процесуальні дії у справі не проводились.
Встановлені судом обставини
Як стверджується позивачем, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу спеціалізованого вантажного сідлового тягача для участі у міжнародному русі DAF XF 460, ДНЗ НОМЕР_1 та транспортного засобу спеціалізованого напівпричепу - спеціалізований Н/ПР-контейнеровоз, переобл. змінено констр. для перевезення контейнерів (1-ГО-типу 1А або 2-Х 1С) SCHWARZMUELLER, ДНЗ АВ1326XG, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 (а.с.10-11).
Із договору №ПЗК/13/01/2020 позички змінного кузова від 13.01.2020 (а.с.12) встановлено, що  ОСОБА_1 є користувачем змінного кузову класу «А» №13012020, 2020 року виготовлення.
Згідно товарно-транспортної накладної №А0135/3 від 17.12.2025 (а.с.13), транспортні засоби DAF НОМЕР_1 та напівпричіп АВ1326XG в сцепці рухались за маршрутом Одеська обл., с. Бурлача Балка – Тернопільська обл., с. Лошнів. Відомості про вантаж: карбамід гранульований, пакування біг-бег. Вага брутто 27тонн.
17.12.2025 о 14 год 13 хв., за адресою М-30, км 332+910, Хмельницька обл. автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб DAF XF 460, ДНЗ НОМЕР_2 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,550% (3.02 тонн), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Фактичні зафіксовані параметри т/з: кількість вісей - 5 шт; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 3790 мм, 2-3: 5680 мм, 3-4: 1310 мм, 4-5: 1310 мм, навантаження на вісь 1 - 7900 кг, 2 - 10850 кг, 3 - 10000 кг, 4 - 9450 кг, 5 - 9600 кг, загальна маса - 47800 кг. Керуючись статтями 114-3, 229, 279-5-279-8 і 284 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500.00грн, згідно постанови серії АВ №00009497 від 22.12.2025 (а.с.9).
Оцінка суду та мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
У розумінні Закону №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» великоваговий транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження; великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри.
Відповідно до пункту 22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (далі – Правила дорожнього руху) маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.
За приписами ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажив на території України, у тому числі - габаритно-ваговий контроль транспортних засобів.
Згідно з п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (надалі – Правила № 30), передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Положеннями п.4 Правил №30 встановлено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Частиною другою ст.132-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що тягне за собою накладення штрафу, зокрема, в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.
Згідно з пп. «б» п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, (далі – ПДР України) рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: фактичної маси (для автомобільних доріг державного значення), в тому числі:
двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом – 40 тонн;
двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра – 42 тонн.
Надаючи оцінку підставам позову, що транспортний засіб є контейнеровозом, який перевозить змінний кузов та, відповідно, має більшу дозволену вагу, суд виходить з такого.
Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 за №128/2568, затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі – Правила № 363).
За визначенням, наведеним у главі 1 Правил № 363, вантажний контейнер - одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження; сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.
Відповідно до пунктів 17.2 - 17.5 Правил №363 забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.
Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).
Разом з тим, наказом Державного підприємства "Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" від 10.06.2019 №148 «Про прийняття та скасування національних стандартів, прийняття поправки до національного стандарту» прийнято національні стандарти, гармонізовані з європейськими стандартами, методом підтвердження з наданням чинності з 01 серпня 2019 року, зокрема: - ДСТУ EN 12406:2019 (EN 12406:1999, IDT) «Знімні кузови. Термообмінні кузови класу С. Розміри та загальні вимоги»; - ДСТУ EN 12410:2019 (EN 12410:1999, IDT) «Знімні кузови. Термообмінні кузови класу А. Розміри та загальні вимоги».
Наведені ДСТУ прийняті на підставі європейських стандартів EN 12406:1999 «Swap bodies - Thermal swap bodies of Class C - Dimensions and general requirements», a також EN 12410:1999, IDT «Swap bodies - Thermal swap bodies of Class A - Dimensions and general requirements, IDT».
Стандарти Європейського союзу, можуть враховуватися адміністративними судами як аргументація, міркування стосовно гармонійного тлумачення національного законодавства України згідно з усталеними стандартами правової системи Європейського союзу, однак не як правова основа (джерело права) врегулювання відносин, щодо яких виник спір.
Зі змісту наведених Європейських стандартів вбачається, що змінний кузов - це кузов, придатний для міжнародних перевезень та перевезень автомобільним, залізничним транспортом, а також змішаних перевезень.
Змінний кузов класу «А» позначає всі змінні кузови які обладнані нижніми фітингами, розташованими у відповідності до специфікації визначеною для контейнерів типу 1А (40’) відповідно до міжнародного стандарту ISO 668:1995 (див. розділ 1, EN 12410:1999, IDT).
Змінний кузов класу «С» позначає всі змінні кузови які обладнані фітингами, розташованими у відповідності до специфікації визначеною для контейнерів типу 1С (20’) відповідно до міжнародного стандарту ISO 668:1995 (див. розділ 1, ЕХ 12406:1999, IDT). Крім того, у розділах 2 наведених Європейських стандартів ЕХ 12406:1999 IDT, EN 12410:1999 IDT зазначено, що вказані стандарти прийняті зокрема, у відповідності до EN 283:1991 «Swap bodies - Testing».
При цьому з аналізу стандарту EN 283:1991 «Swap bodies - Testing» вбачається що вказаний стандарт встановлює вимоги до змінних кузовів, яким вони мають відповідати за результатами випробування, а також регламентують порядок проведення таких випробувань.
Також зазначений стандарт передбачає можливість випуску вказаних змінних кузовів за умови їх відповідності вимогам та на підставі рішення уповноваженого органу влади відповідної держави. 
Окрім того, стандарт EN 13044-1:2011 - Intermodal Loading Units - Marking - Part 1: Markings for identification (в редакції EN 13044-1:2011/AC:2014) (далі – стандарт EN 13044-1:2011/AC:2014) визначає маркування інтермодальних вантажних одиниць (ILU).
За змістом стандарту EN 13044-1:2011/AC:2014 вбачається, що інтермодальна вантажна одиниця (ILU) – вантажна одиниця, яка придатна для інтермодальних перевезень автомобільним, залізничним та морським транспортом, та яка не є ISO контейнером (див. розділ 3 EN 13044-1:2011/AC:2014).
Після системного аналізу стандарту EN 13044-1:2011/AC:2014 вбачається, що маркування змінних кузовів для їх ідентифікації здійснюється шляхом нанесення коду, який має містити інформацію про власника, серійний номер змінного кузову, контрольну цифру та ідентифікатор категорії обладнання (див. розділ 4 та 5, EN 13044-1:2011/AC:2014).
Підсумовуючи наведене, вищевказані положення Європейських стандартів встановлюють чіткі вимоги для змінних кузовів, їх випробування, необхідність отримання дозволу уповноваженого органу відповідної держави для їх подальшого випуску, а також вимоги до їх маркування з метою подальшої ідентифікації, не можливо зробити висновок, що вказане перевезення є перевезенням змінного кузову.
При цьому суд зауважує, що із наданого позивачем договору №ПЗК/13/01/2020 позички змінного кузова від 13.01.2020 неможливо встановити, що саме сертифікований змінний кузов класу "А" був встановлений на контейнеровоз SCHWARZMUELLER, ДНЗ АВ1326XG, який рухався 17.12.2025 о 14 год 13 хв, за адресою М-30, км 332+910, Хмельницька обл.
Водночас і товарно-транспортна накладна №А0135/3 від 17.12.2025 про рух в сцепці транспортних засобів DAF НОМЕР_1 та напівпричепу АВ1326XG, не містить інформації про встановлення на напівпричепі змінного кузову класу "А".
Варто зауважити, що товарно-транспортна накладна не може беззаперечно свідчити про достовірність важення транспортного засобу та вантажу з боку позивача, відомостей про специфікацію транспортного засобу, оскільки ТТН в першу чергу є документом комерційно-господарського характеру, що складається самими суб`єктами підприємницької діяльності з метою обліку товарно-матеріальних цінностей.
Відповідно до п.1.1 1.5 Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 №521, цей порядок визначає механізм затвердження конструкції колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) категорій M, N, O, L, нових частин та обладнання, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах (далі - обладнання) відповідно до вимог Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року з поправками 1995 року (далі - Угода).
На кожен КТЗ або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності.
На кожен новий КТЗ або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на КТЗ, що були у користуванні, сертифікат відповідності видають уповноважені органи або органи із сертифікації, акредитовані відповідно до законодавства, призначені Міністерством інфраструктури України.
Аналіз наведених положення свідчать про те, що змінні кузови, які в розумінні Порядку №521 є обладнанням до колісного транспортного засобу підлягають сертифікації.
При цьому, позивачем на підтвердження доводів позовної заяви до матеріалів справи також не долучено й сертифікатів змінного кузову, яким згідно тверджень позивача перевозився вантаж.
Суд погоджується із твердженнями представника відповідача, що будь-яких доказів щодо здійснення позивачем вантажного перевезення саме змінним кузовом, ідентифікації такого кузова, доказів щодо придбання або використання змінного кузову до суду позивачем не надано. З фотознімків доданих до оскаржуваної постанови вбачається, що вказаний у постанові сідловий тягач з напівпричепом, який перевозив предмет з ознаками контейнеру з тентованим верхом не містив будь-якого маркування. Позивачем на підтвердження доводів позовної заяви до матеріалів справи також не долучено й сертифікатів змінного кузову, яким згідно тверджень позивача перевозився вантаж. Саме маркування є однією із ознак, яка підтверджує, що в момент фіксації на контейнеровозі знаходиться сертифіковане та перевірене обладнання для перевезення вантажу з назвою «контейнер (змінний кузов)», а не будь-яке інше, адже виключно при перевезенні «контейнера (змінного кузову)» можливе застосування підвищеного вагового нормативу в розмірі 42 тон.
В той же час, судом встановлено та, в порядку ч.1 ст.78 КАС України, не заперечувалось учасниками справи, що позивачем здійснювалось перевезення ватажу із загальною масою транспортного засобу 47800 кг, а відповідачем здійснено вимір з урахуванням похибки на загальну масу 43020 кг.
За змістом статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
При цьому, незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин. У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач зобов`язаний довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. І покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
У даній справі позивач не довів належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог, а судом не встановлено порушень при прийнятті спірної постанови, які могли б вплинути на кінцевий результат розгляду питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Тобто тих порушень, які б по суті стали би підставами для визнання накладення штрафу незаконним.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позову, у зв`язку з чим відмовляє у його задоволенні в повному обсязі. 
Керуючись ст.2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 262, 286, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Відмовити у задоволенні позовної заяви  ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованої в автоматичному режимі, серії АВ №00009497 від 22.12.2025 та закриття провадження у справі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Позивач: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса:    АДРЕСА_1 , РНОКПП  НОМЕР_5 .
 
Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті, адреса: вул. Антоновича, 51, м. Київ, код ЄДРПОУ 39816845.

Суддя : Верещинська Я. С.