ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4148/26 Справа № 173/2243/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Челюбєєв Є. В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
- за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 
на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2026 року,- 
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
22 серпня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулось до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позивач посилається на те, що 05.03.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №978247110 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового ідентифікатора SGNW-5572.
Згідно з умовами кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти в розмірі 9100,00 грн.
28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги.
19.12.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №19/1224-01, відповідно до якого відбулось відступлення прав вимоги до відповідача.
В подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 року було відступлено на користь ТОВ «Юніт Капітал».
Відповідач не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого, загальна сума заборгованості відповідача на момент подання позовної заяви, за кредитним договором №978247110 від 05.03.2024 року, становить 42997,50 грн, яка складається з: 9100,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 33897,50 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №978247110 від 05 березня 2024 року у загальному розмірі 42997,50 грн, у тому числі: заборгованість по кредиту – 9100,00 грн, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом – 33897,50 грн, а також стягнути з відповідача судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2026 року у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
23.01.2026 року надійшла апеляційна скарга ТОВ «Юніт Капітал», в якій ставиться вимога про скасування рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2026 року по справі №173/2243/25 та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідача судових витрат, у тому числі на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом тривалого часу, а саме 28.11.2018 року - 31.12.2024 року. Передача прав вимоги до боржників здійснюється на підставі реєстрів прав вимоги, що містять перелік конкретних прав вимоги, а не у день укладення зазначеного вище договору факторингу.
Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо переходу прав вимог за договорами факторингу до скаржника. Факт підписання реєстру прав вимог після укладення кредитного договору, виключає сумніви щодо наявності у первинного кредитора прав, які могли бути передані фактору, та підтверджує, що перехід прав вимоги відбувся на законних підставах і в межах чинного договірного регулювання.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України не надходило. 

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 42997,50 грн, що менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

05.03.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 978247110.
Пунктом 2.1. Договору передбачено, що за цим Договором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 9100,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Відповідно до п. 2.3. Договору кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 9100,00 грн. одразу після укладення договору.
Відповідно до п. 8.3 Договору базова процентна ставка складає 2,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 912,50 відсотків річних.
Пунктом 7.1.-7.3. передбачено рекомендована дата дострокового повернення кредиту - 04.04.2024 року, кінцева дата повернення кредиту - 04.04.2029 року.
Відповідно до реквізитів Договору № 978247110 від 05.03.2024, укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «SGNW-5572». (а.с. 11-16).
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 9100,00 грн, що підтверджується випискою про рух коштів по картці відповідача, витребуваною судом з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.71-71зв).
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань станом на 07.05.2024 року виникла заборгованість у загальному розмірі 23432,50 грн, у тому числі: заборгованість по кредиту – 9100,00 грн, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом – 14332,50 грн (а.с.47).
28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01 (а.с. 30зв-33).
Додаткова угода між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено в новій редакції, укладена 31.12.2020 року (а.с. 33зв-35зв).
Також додатковими угодами №19 від 28.11.2019 року, №27 від 31.12.2021 року, №31 від 31.12.2022 року та №32 від 31.12.2023 року вносились зміни до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до яких, строк його дії було продовжено до 31.12.2024 року включно (а.с. 33зв,36, 36зв). 
Згідно з розрахунком, наданим ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість відповідача за кредитним договором №978247110 становить 42997,50 грн, у тому числі: заборгованість по кредиту – 9100,00 грн, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом – 33897,50 грн (а.с. 47зв).
19 грудня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №19/1224-01, відповідно до якого відбулось відступлення прав вимоги до відповідача. (а.с. 38-40).
04.06.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №04/06/25-Ю, за яким до позивачу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги (а.с. 41зв-43зв).
Відповідно до виписки ТОВ «Юніт Капітал» з особового рахунку за договором №978247110 від 05.03.2024 року станом на 25.06.2025 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 42997,50 грн, яка складається з: 9100,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 33897,50 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. (а.с. 48). 
Оцінюючи надані позивачем документи, суд першої інстанції керувався тим, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.
Судом першої інстанції було встановлено, що зі змісту Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та Додаткової угоди № 26 до нього, вбачається, що її сторонами фактично здійснено передачу одній від одної невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо відповідача ОСОБА_1 на момент укладення даного Договору та Додаткової угоди, в них не вказано.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги відносно ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути в подальшому передане цим товариством на підставі договору факторингу № 19/1224-01 від 19.12.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке в свою чергу не передало таке право позивачу ТОВ «Юніт Капітал» за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись в повному обсязі з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частинами частина 1, 2 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) ().
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Проаналізувавши наведене, апеляційний суд зазначає, що:

майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу;
у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного – кредитора, так і пасивного – боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки);
майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом.
У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження №12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
Таким чином, посилання суду першої інстанції на невизначеність права майбутньої вимоги як на підставу необґрунтованості її передачі за договором факторингу є помилковим, оскільки, як вказано вище, майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення.
Разом з тим, розглядаючи та оцінюючи надані позивачем документи на підтвердження набуття ним права вимоги до відповідача за кредитним договором №978247110 05.03.2024 року, апеляційний суд не може погодитись в цілому з доводами апеляційної скарги та вважає за необхідне зазначити наступне.
В постанові від 18.10.2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012).
У пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі №910/8115/19 (910/13492/21), провадження №12-42гс22, зазначено, що договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

Тож обов`язковим елементом договору купівлі-продажу є передача покупцем грошей продавцю.

Таким чином право вимоги набувається фактором з моменту оплати клієнту, який відступає право вимоги.

Оцінюючи надані позивачем в суді першої інстанції акт звірки розрахунків станом на 31.12.2022 року зі сплати суми фінансування за реєстром прав вимог №283 від 07.05.2024 року за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с. 37зв) та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимог згідно реєстру прав вимог №283 від 07.05.2024 року (а.с. 56зв), апеляційний суд приходить до висновку, що вказані вище документи не є належними доказами підтвердження факту здійснення оплати за договором факторингу та виконання умов договору факторингу. Адже складення відповідного акта та протоколу не передбачено умовами договору факторингу, укладеного первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» від 28.11.2018 року №28/1118-01, їх форма також не затверджена відповідними додатками до цього договору.
Таким чином, матеріали справи не містять первинних документів (платіжних інструкцій, меморіального ордеру, виписки з банківських рахунків, звітність тощо), з яких можливо достеменно встановити, зокрема, перерахування коштів від ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» як оплату за договором факторингу, та як наслідок встановити факт виконання фінансових зобов`язань однієї із сторін правочину. 
Отже позивачем не підтверджено здійснення оплати за відступлене право вимоги на кожному етапі цього відступлення. Тому позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» до відповідача ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позовних вимог без задоволення, проте помилився у мотивах такої відмови.

При таких обставинах, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Частиною четвертою статті 376 ЦПК України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, але помилився у мотивах такої відмови, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виклавши мотивувальну частину рішення суду першої інстанції в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.
Рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 24 грудня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: