КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
12 лютого 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/3909/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі представника позивача - адвоката Віценко А. Г.,
представника відповідача - адвоката Клапчука Ф. П.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон ВК»
на рішення Обухівського районного суду Київської області у складі судді Проць Т. В.
від 24 вересня 2025 року
у цивільній справі № 372/2936/22 Обухівського районного суду Київської області
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон ВК» 
до ОСОБА_1 
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення торгівельного павільйону, 
В С Т А Н О В И В:
В жовтні 2022 року ТОВ «Легіон ВК» звернулось в суд з позовом, в якому просило зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ТОВ «Легіон ВК» земельною ділянкою площею 0,0358 га, кадастровий номер 3223110100:01:098:0248, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання знесення за рахунок ОСОБА_1 торгівельного павільйону загальною площею 93,7 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
В обґрунтування позову зазначав, що є власником земельної ділянки площею 0,0358 га, кадастровий номер 3223110100:01:098:0248 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. 20 грудня 2021 року за № 2375. Відповідачу, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А. П., належить земельна ділянка площею 0,0062 га, кадастровий номер 3223110100:01:098:0094 та розташований на ній торгівельний павільйон загальною площею 93,7 кв. м. Вказані земельні ділянки позивача та відповідача є суміжними. У зв`язку з необхідністю виконання позивачем своїх зобов`язань перед третіми особами, позивач звернувся до спеціалізованої організації - ТОВ «Судова незалежна експертиза України», яка встановила, що в результаті встановлення точок на місцевості виявлено об`єкт, який частково входить в межі земельної ділянки з кадастровим номером 3223110100:01:098:0248, а саме: двоповерхова нежитлова будівля (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), площа накладення становить 9,41 кв. м. Таким чином, належне відповідачу нерухоме майно - торгівельний павільйон, частково розташований на земельній ділянці позивача, тобто є самочинним будівництвом, чим спричиняє перешкоди у користуванні позивачем належною йому земельною ділянкою, внаслідок чого порушуються права позивача.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 вересня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.
В апеляційній скарзі ТОВ «Легіон ВК», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Зазначає, що він є законним власником земельної ділянки (кадастровий номер 3223110100:01:098:0248), на яку частково накладається торговельний павільйон відповідача. Звертає увагу на те, що фактом накладення меж, підтвердженим висновком експерта № EC-1727-1-2054.22, встановлено розміщення 9,1 кв. м будівлі відповідача на земельній ділянці позивача. Наголошує, що площа накладення становить майже 15% від загальної площі забудови павільйону, що свідчить про використання відповідачем землі, яка йому не відводилася. Апелянт стверджує, що торговельний павільйон має ознаки самочинного будівництва, оскільки частина споруди зведена на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети. Вказує на висновок судової експертизи КНДІСЕ № 19625/23-42, згідно з яким перебудова об`єкта для усунення порушення без його руйнації є неможливою. Посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22), згідно з якою права власника земельної ділянки порушуються самим фактом самочинного будівництва, незалежно від державної реєстрації права власності на таку будівлю. Також апелянт акцентує увагу на порушенні відповідачем норм ДБН Б.2.2-12:2019 щодо мінімальних відстаней від межі суміжної ділянки. Скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що його права не порушені через придбання ділянки після зведення павільйону, оскільки право на захист власності не обмежене часом набуття такого права.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Віценко А. Г., підтримав апеляційну скаргу із викладених у ній підстав та доводів.
Представника відповідача - адвокат Клапчук Ф. П., проти задоволення скарги заперечив, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов. 
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.12.2021 між ТОВ «Ріал Кепітал 2» та ТОВ «Легіон ВК» в особі директора Курінного С. В. укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0358 га з кадастровим номером 3223110100:01:098:0248.
За інформацією НКС ДЗК земельна ділянка з кадастровим номером 3223110100:01:098:0248 площею 0,0358 га обліковується за ТОВ «Легіон ВК», а земельна ділянка з кадастровим номером 3223110100:01:098:0249 площею 1,3003 га - за ТОВ «Ріал Кепітал 2». 
Земельні ділянки з кадастровими номерами 3223110100:01:098:0248 та 3223110100:01:098:0249 сформовані в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3223110100:01:098:0063 (лист Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 24.02.2023).
Також судом встановлено, що 15.02.2001 між Обухівською міською радою та приватним підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0024 га в АДРЕСА_3 .
11.02.2010 між Обухівською міською радою та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін до договору оренди землі, посвідченого Марченко О. І., державним нотаріусом Обухівської державної нотаріальної контори за реєстровим номером № -554 від 15.02.2001, відповідно до якого право на оренду земельної ділянки площею 0,0024 га перейшло до ОСОБА_1 .
Відповідно до Витягу з рішення № 483 від 29.07.2010 п`ятдесят четвертої сесії п`ятого скликання Обухівської міської ради затверджено проект землеустрою розробленого ТОВ «Український проект» щодо відведення ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0062 га в оренду, під існуючий торгівельний павільйон.
01.12.2010 між Обухівською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0062 га з кадастровим номером 3223110100:01:098:0094 строком на 10 років під існуючий торговий павільйон в АДРЕСА_1 в районі супермаркету «Велика Кишеня».
21.01.2014 ТОВ «БТІ Плюс» виготовило технічний паспорт торгівельного павільйону по АДРЕСА_1 в районі супермаркету «Велика Кишеня».
03.04.2014 ОСОБА_1 набув у приватну власність об`єкт нерухомого майна - торгівельний павільйон загальною площею 93,7 кв. м, що підтверджується копією свідоцтва про право власності.
04.09.2015 між Обухівською міською радою та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0062 га з кадастровим номером 3223110100:01:098:0094.
Згідно висновку експерта № ЕС-1727-1-2054.22 від 27.12.2022 частина будівлі об`єкту нерухомого майна - торгівельного павільйону, який розміщується на земельній ділянці площею 0,0062 га кадастровий номер 3223110:100:01:098:0094 за адресою: АДРЕСА_2 та належить ФОП ОСОБА_1 , накладається на земельну ділянку кадастровий номер 3223110:100:01:098:0248, яка належить ТОВ «Легіон ВК», а саме на її південно-західну частину із глибиною накладання від 0,45 до 0,85 площа накладання становить 9,1 кв. м.
Згідно висновку експертів № 19625/23-42 від 08.05.2025, перебудова нерухомого майна, а саме торгівельного павільйону загальною площею 93,7 кв .м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 для усунення накладення меж вказаного торгівельного павільйону на земельну ділянку площею 0,0358 га кадастровий номер 3223110100:01:098:0248, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ТОВ «Легіон ВК» з урахуванням будівельних норм і правил не можлива, оскільки перебудова може призвести до руйнації конструкцій (несучих/огороджуючих) та вплинути на цілісність функціональних характеристик, а також збереження цільового призначення даної будівлі.
Звертаючись до суду, позивач вважав своє право власності та користування земельною ділянкою порушеним через фактичне зайняття її частини спорудою відповідача, у зв`язку з чим обрав спосіб захисту у вигляді знесення цього об`єкта нерухомості як самочинного будівництва.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач набув право власності на торговельний павільйон у квітні 2014 року, тоді як земельна ділянка позивача була сформована та придбана лише наприкінці 2021 року. Встановивши, що проектна документація на павільйон відповідала діючим на момент розробки нормам, а об`єкт був введений в експлуатацію без зауважень державних органів, суд не визнав споруду самочинним будівництвом. Суд дійшов висновку про відсутність реального порушення прав позивача, оскільки останній добровільно набув у власність майно з існуючими фактичними обтяженнями. Застосувавши практику ЄСПЛ, зокрема критерій «справедливого балансу», суд визнав вимогу про знесення капітальної будівлі такою, що покладає на відповідача надмірний індивідуальний тягар.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Стверджуючи, що належний відповідачу торговельний павільйон є самочинно збудованим, правовою підставою позову позивач визначив ст. 376 ЦК України. 
Колегія суддів зазначає, що задоволення позову про знесення можливе лише за умови доведеності ознак самочинності будівництва. Проте, аналіз матеріалів справи свідчить про їх повну відсутність. За матеріалами справи будівля відповідача розташована на земельній ділянці із кадастровим номером 3223110100:01:098:0094, яка була виділена йому міською радою саме під цей об`єкт (а.с. 122-180, т. 1). Більше того, у договорі купівлі-продажу землі від 04.09.2015 Обухівська міська рада прямо підтвердила, що на земельній ділянці, яка відчужується відповідачу, розташований павільйон, що належить покупцю (позивачу) на праві власності (а.с. 181-185, т. 1). 
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, самочинним є будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. У даній справі ділянка відповідача була зареєстрована в ДЗК ще 17.03.2011 із цільовим призначенням «для будівництва павільйону». Позивач не оспорював правомірність реєстрації права власності відповідача на будівлю у 2014 році чи законність землевідводу на правах оренди у 2010 році чи у власність 2015 року. Отже, будівля зведена законним власником на спеціально відведеній для цього землі з дотриманням дозвільних процедур.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц вказала, що реєстрація права власності на самочинне будівництво не змінює його режиму. Проте колегія наголошує: у цій справі належний відповідачу об`єкт не є самочинним за своєю правовою природою. Враховуючи, що будівля зведена на підставі належних дозвільних документів на ділянці, виділеній саме для цієї мети, підстави для застосування ст. 376 ЦК України відсутні.
Твердження позивача та висновок експерта про те, що частина будівлі «накладається» на ділянку позивача, за умови відсутності спору щодо меж самих ділянок, не свідчить про самочинність будівництва. Доказів знаходження належного відповідачу торгівельного павільйону за межами земельної ділянки 3223110100:01:098:0094 матеріали справи не місять. Позивач не ставив питання про невідповідність меж або накладення земельних ділянок як об`єктів землеустрою. 
Оскільки за документами будівля перебуває на ділянці відповідача, а сама ділянка за законом належить відповідачу, то твердження про накладення будівлі автоматично вказує на ймовірне накладення меж самих ділянок, сформованих у різні періоди. Проте, при поділі «материнської» ділянки позивача (з кадастровим номером 3223110100:01:098:0063) у 2021 році, замовник документації (попередній власник) письмово підтвердив, що на ділянці знаходяться лише його будівлі та накладання відсутні.
Колегія акцентує, що відповідач є законним власником майна. Верховний Суд у постанові від 12.01.2026 у справі № 344/9119/17 підкреслив, що державна реєстрація прав є засвідченням вже набутого особою права. Втручання у право власності відповідача шляхом знесення будівлі, враховуючи законність її набуття та легітимність землевідводу, за відсутності доведеного складу ст. 376 ЦК України, є насамперед незаконним.
За алгоритмом оцінки втручання (справи «Рисовський проти України», «Кривенький проти України»), втручання є законним лише за наявності правової підстави. Оскільки юридичний склад ст. 376 ЦК України відсутній, вимога про знесення капітальної споруди законного власника лише через технічні розбіжності координат меж новоствореної у 2021 році ділянки позивача є грубим порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Захід у вигляді знесення є радикальним і, за відсутності вини відповідача, покладає на нього надмірний тягар. Позивач, підписавши договір від 20.12.2021 без зауважень щодо існуючої забудови сусіда, не може тепер вимагати знищення законного майна (принцип добросовісності та заборона суперечливої поведінки).
Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права, підстави для знесення за ст. 376 ЦК України відсутні, а втручання у право власності відповідача є незаконним і непропорційним.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон ВК» залишити без задоволення. 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 17 лютого 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов